ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

м. Бахмут

справа № 234/16807/17

провадження № 22-ц/804/4/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол», Дочірнє підприємство «Хімік» Публічного акціонерного товариства «Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 234/16807/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол», Дочірнього підприємства «Хімік» публічного акціонерного товариства «Азот» про визнання дій противоправними, стягнення невиплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» та ОСОБА_1 ,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 травня 2018 року (суддя Чернобай А.О.), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області , повне судове рішення складено 21 травня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що у серпні 2012 року він відповідно до наказу № 1386 від 06 серпня 2012 року був прийнятий на посаду старшого механіка по ремонту динамічного обладнання ремонтної служби об`єднаного заводу карбамід Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол». 19 квітня 2017 року його звільнено із займаної посади на підставі статті 36 КЗпП України за згодою сторін. ПрАТ «Концерн стирол» в день звільнення в порушення вимог статті 116 КЗпП України не було проведено розрахунку із виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, яка не виплачена і по сьогоднішній час. 01 серпня 2015 року ПрАТ «Концерн стирол» уклав договір доручення з ДП «Хімік» ПАТ «Азов», згідно останній зобов`язався від імені та за рахунок ПрАТ «Концерн стирол» виконувати грошові зобов`язання. Заборгованість по заробітній платі складає 43 885, 43 грн. Враховуючи, що відповідач порушив строк виплати заробітної плати відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати, то індекс інфляції за період з січня 2017 року по вересень 2017 року складає 2 646, 15 грн. Заборгованість із заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року складає разом 46 531,58 грн. Також при звільненні йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 22 296,29 грн. На підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 14 квітня 2017 року по 01 листопада 2017 року у розмірі 49 297,78 грн. Оскільки ПрАТ «Концерн стирол» не виконав у повному обсязі свої зобов`язання із своєчасної виплати заробітної плати, відповідно ПрАТ «Концерн стирол» не виконав і зобов`язання із нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску. Тому вважає, що необхідно стягнути з ПрАТ «Концерн стирол» та ДП «Хімік» ПАТ «Азот» на його користь заборгованість з єдиного соціального внеску 28 064,17 грн. Оскільки в день звільнення з ним не було проведено розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України, тому він вважає за можливе стягнути з відповідачів 3% річних, нарахованих на суму невчасно виплаченої заробітної плати у розмірі 707 грн. та моральну шкоду у розмірі 50% від невиплаченої заробітної плати 21 942,72 грн.

Просив суд визнати незаконними дії ПрАТ «Концерн Стирол» та ДП «Хімік» ПАТ «Азот» щодо несвоєчасного проведення розрахунків із виплати заробітної плати з ОСОБА_1 . Стягнути з ПрАТ «Концерн Стирол» та ДП «Хімік» ПАТ «Азот» на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні з урахуванням індексу інфляції у розмірі 46 531,58 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 22 296,29 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 14 квітня 2017 року по 01 листопада 2017 року у розмірі 49 297,78 грн., 3% річних, нарахованих на суму невчасно виплаченої заробітної плати у розмірі 707 грн., заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі 28 064,17 грн. та моральну шкоду у розмірі 21 942,72 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Концерн Стирол», ДП «Хімік» ПАТ «Азот» про визнання дій протиправними, стягнення невиплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «Концерн Стирол» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 43 885,43 грн. з утриманням з ПрАТ «Концерн стирол» з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Хімік» ПАТ «Азот» про визнання дій протиправними, стягнення невиплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Концерн Стирол» відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Концерн Стирол» в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованість по заробітній платі, суд першої інстанції виходив с того, що позивач та відповідач ПрАТ «Концерн Стирол» перебували в трудових відносинах, в день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку по заробітній платі, чим порушив законні права позивача на оплату праці. Відмовляючи в задоволені інших позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, а саме: в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження вимог щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку; в частині визнання незаконними дій ПрАТ «Концерн Стирол» щодо несвоєчасного проведення розрахунків із виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, стягнення індексу інфляції, що не виплата заборгованості при звільненні позивача відбулася не з вини відповідача ПрАТ «Концерн Стирол», а в наслідок настання обставин непереборної сили; в частині стягнення 3% річних, нарахованих на суму невчасно виплаченої заробітної плати, що положення частини 2 статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових відносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства; в частині стягнення на користь позивача заборгованості з єдиного соціального внеску, що Кодексом Законів про працю України та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який регулює правовідносини щодо сплати єдиного соціального внеску, не передбачено вирішення питання щодо стягнення сум єдиного внеску саме на користь застрахованої особи, тобто позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ДП «Хімік» ПАТ «Азот» про визнання дій протиправними, стягнення невиплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив с того, що ДП «Хімік» ПАТ «Азот» не є належним відповідачем по справі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду ПрАТ «Концерн Стирол» посилається на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та на порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідач ПрАТ «Концерн Стирол», при наявності всіх засобів для належного виконання обов`язків із виплати заробітної плати, не вжив належних заходів для цього, чим порушив гарантовані положеннями діючого законодавства, його права. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідач не надав жодних пояснень щодо сум заборгованостей. Суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати, поклавши в основу прийнятого рішення надані відповідачем довідки про настання невідворотних обставин.

Апеляційна скарга ПрАТ «Концерн Стирол» мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що як офісні приміщення, так і виробничі потужності ПрАТ «Концерн Стирол», розташовані у місті Горлівка Донецької області АДРЕСА_1 . З квітня 2014 року в Донецькій області почались масові заворушення, які супроводжувались захватом адміністративних та приватних будівель, збройними сутичками, що призвели до загрози загибелі мирного населення та загальної дестабілізації ситуації. Керівництвом ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ № 1341/1 від 15 квітня 2015 року про повну зупинку виробництва, завершення розпочатих технологічних процесів, та прийнято рішення зменшити до мінімуму виходи працівників на роботу. Правоохоронними органами України відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення ПрАТ «Концерн Стирол» невстановленими озброєними особами, про що свідчить інформація з витягу Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Суд не врахував, що витягом з ЄДРДР від 15 травня 2018 року спростовуються доводи позивача щодо виконання ним трудових обов`язків у спірний період, оскільки ПрАТ «Концерн Стирол» вже фактично не могло вести господарську та виробничу діяльність, починаючи с червня 2014 року.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

15 серпня 2018 року позивачем надано відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «Концерн Стирол», в якому останній просить рішення скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, апеляційну скаргу ПрАТ «Концерн Стирол» залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів відзиву зазначає, що ПрАТ «Концерн Стирол» мав у своєму розпорядженні його трудову книжку, тому мав достатньо засобів застосувати до нього інший спосіб розірвання трудового договору ніж звільнення за власним бажанням. Твердження ПрАТ «Концерн Стирол» викладені в апеляційній скарзі, щодо невиконання позивачем трудових обов`язків починаючи з червня 2014 року не підтверджено належними доказами. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні висновки Торгово-промислової палати України, якими засвідчено настання для ПрАТ «Концерн Стирол» обставин непереборної сили.

09 жовтня 2018 року позивачем ОСОБА_1 надано додаткові пояснення, в обґрунтування яких останній зазначив, що позовні вимоги по справі обґрунтовані наявними в матеріалах справи офіційними відомостями отриманими від роботодавця станом на 25 серпня 2018 року. Аналогічні відомості щодо проведення нарахування заробітної плати за лютий квітень 2017 року були передані до пенсійного фонду. Під час розгляду справи ПрАТ «Концерн Стирол» вжито заходи, які призвели до зміни відомостей реєстрів нарахування йому заробітної плати. Надані до матеріалів справи додаткові докази встановлюють нові обставини, які не були дослідженні під час розгляду справи судом першої інстанції. Наведені матеріали порушують положення діючого законодавства.

31 жовтня 2018 року ДП «Хімік» ПАТ «Азот» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині визнання дій ДП «Хімік» ПАТ «Азот» протиправними, стягнення невиплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів відзиву зазначив, що сам по собі факт укладання між ПрАТ «Концерн Стирол» та ДП «Хімік» ПАТ «Азот» договору доручення, за яким ДП «Хімік» ПАТ «Азот» виконувались обов`язки із фактичної виплати від імені та за рахунок ПрАТ «Концерн Стирол» заробітної плати, інших соціальних витрат, не може бути підставою для відповідальності саме ДП «Хімік» ПАТ «Азот» за порушення обов`язку ПрАТ «Концерн Стирол», як роботодавця, щодо виплати заробітної плати. Представництво не передбачає передачу однією особою своїх обов`язків третій особі, в даному випадку представник не замінює сторону в зобов`язанні, а лише діє від іменні особи яку він представляє. Тому відсутні правові підстави для відповідальності з боку ДП «Хімік» ПАТ «Азот» стосовно невиконання ПрАТ «Концерн Стирол» свої забов`язань щодо нарахування та виплати заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував, просив її відхилити.

Представник ПрАТ «Концерн Стирол» судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив її відхилити.

Представник ДП «Хімік» ПАТ «Азот» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від ньго надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

07 серпня 2012 року позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу № 1386 від 06 серпня 2012 року був прийнятий на посаду старшого механіка по ремонту динамічного обладнання ремонтної служби об`єднаного заводу карбамід Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», що підтверджується записом у трудовій книжці позивача. (а.с.20 т.1)

19 квітня 2017 року позивача звільнено на підставі наказу № 360к від 18 квітня 2017 року по статті 36 пункту 1 КЗпПУ за згодою сторін (а.с.20 т.1)

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за період його роботи в ПрАТ «Концерн Стирол» з 01 січня 2017 року по 19 квітня 2017 року у сумі 43 885,43 грн. (а.с.172 т.1)

Згідно даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України відомості про отриманні доходи громадянином ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 рік відсутні (а.с.158 т.1)

Із індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України вбачається, що за період з 01 січня 2017 року по 19 квітня 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 в ПрАТ «Концерн Стирол» становить 43 885,43 грн. (а.с.11-13 т.1).

Згідно висновку Торгово промислової палати № 3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, у т.ч. м. Горлівка Донецької області, що супроводжується актами тероризму, на подолання яких направлене проведення в Луганській та Донецькій областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають, є надзвичайними, непередбачуваними та невідтворними обставинами що об`єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов`язків, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Зупинення господарської діяльності ПрАТ «Концерн Стирол» є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенної та екологічної катастрофи через потенційну загрозу проведення антитерористичних актів на території Донецької області, у т.ч. м. Горлівка Донецької області, а також фізичною неможливістю ведення виробничої лояльності через перебування під контролем незаконних збройних формувань його виробничих потужностей з квітня 2014 року та по цей час. Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ «Концерн Стирол» внаслідок дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично ПрАТ «Концерн Стирол» позбавлено можливості виконати обов`язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема: ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83 і ст. 116 КЗпП України, а саме: провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення. Унеможливлення виконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 і ст. 116 КЗпПУ, а саме: провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення, а саме: ….. 19.04.2017 року….., спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території м. Горлівка Донецької області, яке знаходиться під контролем незаконних збройних формувань, які, починаючи з квітня 2014 року і на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можуть уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони трудовим договором, якою за цим висновком є ПрАТ «Концерн Стирол», вони об`єктивно впливають на її зобов`язання, передбачені ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 і ст. 116 КЗпПУ, та унеможливлюють їх виконання. Такі форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підстави для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони, якою цим висновком є ПрАТ «Концерн Стирол», за невиконання зобов`язань, передбачених ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 і ст. 116 КЗпПУ. (а.с.65 77 т.1).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 805/1429/17-а визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС із не зарахування платежів згідно платіжних доручень № 6051_ST від 16 вересня 2016 року, №6078_ST від 22 вересня 2016 року, №6100_ST від 23 вересня 2016 року, №6134_ST від 30 вересня 2016 року, № 6202_ST від 13 жовтня 2016 року, № 6234_ST від 20 жовтня 2016 року, № 6373_ST від 09 листопада 2016 року, № 6420_ST від 15 листопада 2016 року, №6430_ST від 16 листопада 2016 року, № 6437_ST від 17 листопада 2016 року, № 6449_ST від 18 листопада 2016 року, № 6592_ST від 07 грудня 2016 року, №6612_ST від 09 грудня2016 року, №6640_ST від 14 грудня 2016 року, №6673_ST від 15 грудня 2016 року, № 6815_ST від 13 січня 2017 року, №6853_ST від 20 січня 2017 року, № 7049_ST від 21 лютого 2017 року, в рахунок сплати ПАТ КОНЦЕРН СТИРОЛ єдиного внеску за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та січень 2017 року. Зобов`язано Бахмутську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області вчинити дії з зарахування платежів згідно платіжних доручень: № 6051_ST від 16 вересня 2016 року, № 6078_ST від 22 вересня 2016 року, №6100_ST від 23 вересня 2016 року, № 6134_ST від 30 вересня 2016 року, № 6202_ST від 13 жовтня 2016 року, № 6234_ST від 20 жовтня 2016 року, № 6373_ST від 09 листопада 2016 року, № 6420_ST від 15 листопада 2016 року, № 6430_ST від 16 листопада 2016 року, № 6437_ST від 17 листопада 2016 року, № 6449_ST від 18 листопада 2016 року, № 6592_ST від 07 грудня 2016 року, №6612_ST від 09 грудня2016 року, №6640_ST від 14 грудня 2016 року, №6673_ST від 15 грудня 2016 року, № 6815_ST від 13 січня 2017 року, №6853_ST від 20 січня 2017 року, № 7049_ST від 21 лютого 2017 року, в рахунок сплати ПАТ КОНЦЕРН СТИРОЛ єдиного внеску за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та січень 2017 року. (а.с.186 189 т.1)

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі № 805/1390/17-а визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС із не зарахування платежів згідно платіжних доручень № 5228_ST від 08 червня 2016 року, № 5231_ST від 08 червня 2016 року, № 5280_ST від 14 червня 2016 року, № 5281_ST від 14 червня 2016 року, № 5299_ST від 15 червня 2016 року, № 5304_ST від 15 червня 2016 року, № 5324_ST від 17 червня 2016 року, № 5321_ST від 17 червня 2016 року, № 5523_ST від 13 липня 2016 року, № 5551_ST від 15 липня 2016 року, № 5570_ST від 19 липня 2016 року, № 5752_ST від 02 серпня 2016 року, № 5769_ST від 05 серпня 2016 року, № 5780_ST від 08 серпня 2016 року, № 5869_ST від 18 серпня 2016 року, № 5874_ST від 18 серпня 2016 року, № 5900_ST від 26 серпня 2016 року, № 5965_ST від 07 вересня 2016 року, № 5987_ST від 09 вересня 2016 року, в рахунок сплати ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» єдиного внеску за травень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року. Зобов`язано Бахмутську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області вчинити дії з зарахування платежів згідно платіжних доручень: № 5228_ST від 08 червня 2016 року, № 5231_ST від 08 червня 2016 року, № 5280_ST від 14 червня 2016 року, № 5281_ST від 14 червня 2016 року, № 5299_ST від 15 червня 2016 року, № 5304_ST від 15 червня 2016 року, № 5324_ST від 17 червня 2016 року, № 5321_ST від 17 червня 2016 року, № 5523_ST від 13 липня 2016 року, № 5551_ST від 15 липня 2016 року, № 5570_ST від 19 липня 2016 року, № 5752_ST від 02 серпня 2016 року, № 5769_ST від 05 серпня 2016 року, № 5780_ST від 08 серпня 2016 року, № 5869_ST від 18 серпня 2016 року, № 5874_ST від 18 серпня 2016 року, № 5900_ST від 26 серпня 2016 року, № 5965_ST від 07 вересня 2016 року, № 5987_ST від 09 вересня 2016 року в рахунок сплати ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» єдиного внеску за травень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року. (а.с. 182-185 т.1)

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі № 805/1714/16-а визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби із не зарахування платежів згідно платіжних доручень № 3025_ST від 09 жовтня 2015 року, № 3117_ST від 16 жовтня 2015 року, № 3250_ST від 22 жовтня 2015 року, № 3277_ST від 23 жовтня 2015 року, № 3333_ST від 30 жовтня 2015 року, № 3390_ST від 06 листопада 2015 року, № 3415_ST від 09 листопада 2015 року, № 3499_ST від 13 листопада 2015 року, № 3531_ST від 20 листопада 2015 року, № 3538_ST від 20 листопада 2015 року, № 3589_ST від 27 листопада 2015 року, № 3671_ST від 07 грудня 2015 року, № 3752_ST від 11 грудня 2015 року, № 3806_ST від 18 грудня 2015 року, № 3845_ST від 22 грудня 2015 року, № 3860_ST від 23 грудня 2015 року, № 3886_ST від 25 грудня 2015 року, № 3921_ST від 30 грудня 2015 року, № 3877_ST від 05 січня 2016 року, № 3886_ST від 11 січня 2016 року, № 3946_ST від 15 січня 2016 року, № 3996_ST від 21 січня 2016 року, № 4010_ST від 22 січня 2016 року, № 4070_ST від 29 січня 2016 року, № 4080_ST від 29 січня 2016 року, № 4098_ST від 02 лютого 2016 року, № 4103_ST від 02 лютого 2016 року, № 4155_ST від 08 лютого 2016 року, № 4158_ST від 08 лютого 2016 року, № 4176_ST від 09 лютого 2016 року, № 4187_ST від 10 лютого 2016 року, № 4201_ST від 11 лютого 2016 року, № 4248_ST від 12 лютого 2016 року, № 4255_ST від 12 лютого 2016 року, № 4299_ST від 19 лютого 2016 року, № 4325_ST від 22 лютого 2016 року, № 4366_ST від 26 лютого 2016 року, № 4385_ST від 29 лютого 2016 року, № 4424_ST від 04 березня 2016 року, № 4465_ST від 11 березня 2016 року, № 4577_ST від 18 березня 2016 року, № 4620_ST від 23 березня 2016 року, № 4630_ST від 24 березня 2016 року, № 4635_ST від 25 березня 2016 року, № 4642_ST від 25 березня 2016 року, № 4674_ST від 31 березня 2016 року, № 4741_ST від 11 квітня 2016 року, № 4749_ST від 12 квітня 2016 року, № 4756_ST від 13 квітня 2016 року, № 4777_ST від 14 квітня 2016 року, № 4798_ST від 15 квітня 2016 року, № 4801_ST від 15 квітня 2016 року, № 4807_ST від 18 квітня 2016 року, № 4822_ST від 19 квітня 2016 року, № 4831_ST від 20 квітня 2016 року, № 4847_ST від 21 квітня 2016 року, № 4954_ST від 29 квітня 2016 року, № 4959_ST від 29 квітня 2016 року, № 4964_ST від 29 квітня 2016 року, № 5019_ST від 19 травня 2016 року в рахунок сплати ПАТ «Концерн Стирол» єдиного внеску за жовтень, листопад, грудень 2015 року та січень, лютий, березень, квітень 2016 року. Зобов`язано Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби вчинити дії з зарахування платежів згідно платіжних доручень: № 3025_ST від 09 жовтня 2015 року, № 3117_ST від 16 жовтня 2015 року, № 3250_ST від 22 жовтня 2015 року, № 3277_ST від 23 жовтня 2015 року, № 3333_ST від 30 жовтня 2015 року, № 3390_ST від 06 листопада 2015 року, № 3415_ST від 09 листопада 2015 року, № 3499_ST від 13 листопада 2015 року, № 3531_ST від 20 листопада 2015 року, № 3538_ST від 20 листопада 2015 року, № 3589_ST від 27 листопада 2015 року, № 3671_ST від 07 грудня 2015 року, № 3752_ST від 11 грудня 2015 року, № 3806_ST від 18 грудня 2015 року, № 3845_ST від 22 грудня 2015 року, № 3860_ST від 23 грудня 2015 року, № 3886_ST від 25 грудня 2015 року, № 3921_ST від 30 грудня 2015 року, № 3877_ST від 05 січня 2016 року, № 3886_ST від 11 січня 2016 року, № 3946_ST від 15 січня 2016 року, № 3996_ST від 21 січня 2016 року, № 4010_ST від 22 січня 2016 року, № 4070_ST від 29 січня 2016 року, № 4080_ST від 29 січня 2016 року, № 4098_ST від 02 лютого 2016 року, № 4103_ST від 02 лютого 2016 року, № 4155_ST від 08 лютого 2016 року, № 4158_ST від 08 лютого 2016 року, № 4176_ST від 09 лютого 2016 року, № 4187_ST від 10 лютого 2016 року, № 4201_ST від 11 лютого 2016 року, № 4248_ST від 12 лютого 2016 року, № 4255_ST від 12 лютого 2016 року, № 4299_ST від 19 лютого 2016 року, № 4325_ST від 22 лютого 2016 року, № 4366_ST від 26 лютого 2016 року, № 4385_ST від 29 лютого 2016 року, № 4424_ST від 04 березня 2016 року, № 4465_ST від 11 березня 2016 року, № 4577_ST від 18 березня 2016 року, № 4620_ST від 23 березня 2016 року, № 4630_ST від 24 березня 2016 року, № 4635_ST від 25 березня 2016 року, № 4642_ST від 25 березня 2016 року, № 4674_ST від 31 березня 2016 року, № 4741_ST від 11 квітня 2016 року, № 4749_ST від 12 квітня 2016 року, № 4756_ST від 13 квітня 2016 року, № 4777_ST від 14 квітня 2016 року, № 4798_ST від 15 квітня 2016 року, № 4801_ST від 15 квітня 2016 року, № 4807_ST від 18 квітня 2016 року, № 4822_ST від 19 квітня 2016 року, № 4831_ST від 20 квітня 2016 року, № 4847_ST від 21 квітня 2016 року, № 4954_ST від 29 квітня 2016 року, № 4959_ST від 29 квітня 2016 року, № 4964_ST від 29 квітня 2016 року, № 5019_ST від 19 травня 2016 року в рахунок сплати ПАТ «Концерн Стирол» єдиного внеску за жовтень, листопад, грудень 2015 року та січень, лютий, березень, квітень 2016 року. (а.с.180-181, 208 213 т.1)

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року, правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року (а.с.219 т.1).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга ПрАТ «Концерн Стирол» підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованість по заробітній платі, суд першої інстанції виходив с того, що позивач та відповідач ПрАТ «Концерн Стирол» перебували в трудових відносинах, в день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку по заробітній платі, чим порушив законні права позивача на оплату праці. Відмовляючи в задоволені інших позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, а саме: в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження вимог щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку; в частині визнання незаконними дій ПрАТ «Концерн Стирол» щодо несвоєчасного проведення розрахунків із виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, стягнення індексу інфляції, що не виплата заборгованості при звільненні позивача відбулася не з вини відповідача ПрАТ «Концерн Стирол», а в наслідок настання обставин непереборної сили; в частині стягнення 3% річних, нарахованих на суму невчасно виплаченої заробітної плати, що положення частини 2 статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових відносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства; в частині стягнення на користь позивача заборгованості з єдиного соціального внеску, що Кодексом Законів про працю України та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який регулює правовідносини щодо сплати єдиного соціального внеску, не передбачено вирішення питання щодо стягнення сум єдиного внеску саме на користь застрахованої особи, тобто позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ДП «Хімік» ПАТ «Азот» про визнання дій протиправними, стягнення невиплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив с того, що ДП «Хімік» ПАТ «Азот» не є належним відповідачем по справі.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Згідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» (ідентифікаційний код 05761614) розташоване за адресою: Донецька область, місто Горлівка, вул. Горлівської дивізії , будинок 10 (а.с.88-93 т.1).

Дійсно, Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Термін «антитерористична операція» визначено в статті 1 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (у редакції Закону України від 05.06.2014 р. № 1313-VII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»: період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції не видавався.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Горлівка Донецької області належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Місто Горлівка Донецької області згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Концерн Стирол» зазначає, що в результаті проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області, головою правління ПАТ «Концерн Стирол» 15 квітня 2014 року видано наказ № 1341/1 «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну», згідно якого прийнято рішення здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства.

Згідно Статуту Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (нова редакція), який затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПрАТ «Концерн Стирол» протокол № 32 від 30 серпня 2018 року, найменування Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» змінено на Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» у зв`язку із зміною типу товариства з публічне акціонерне товариство на приватне акціонерне товариство (а.с.99-118 т.2).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 15 травня 2018 року Слов`янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000891 за фактом вчинення у червні 2014 року невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого статтею 341 КК України, а саме: захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами (а.с.219 т.1).

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» від 15 березня 2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», згідно якого тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання для ПрАТ «Концерн Стирол» обставин непереборної сили - терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі території міста Горлівка Донецької області, що супроводжується актами тероризму, на подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році, та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов`язків, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

Зупинення господарської діяльності ПрАТ «Концерн Стирол» є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенної та екологічної катастрофи через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Донецької області, у тому числі міста Горлівка, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через перебування під контролем незаконних збройних формувань його виробничих потужностей з квітня 2014 року і по цей час.

Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ «Концерн Стирол» внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично ПрАТ «Концерн Стирол» позбавлено можливості виконати обов?язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема: частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83 і статтею 116 КЗпП України, а саме: провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення (а.с.95-107 т.1).

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абзац третій частини третьої статті 14 у редакції Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII).

Відповідно до статті 141 цього Закону торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджений рішенням Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 року № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Отже, матеріалами справи доведено, що ПрАТ «Концерн Стирол» з квітня 2014 року господарську діяльність не здійснює у зв`язку із дією обставин непереборної сили, які встановлені для ПрАТ «Концерн Стирол» компетентним суб`єктом та у спосіб, передбачений законом.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Стаття 4 КЗпП України кореспондується з частиною першою статті 9 ЦК України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

За статтею 622 ЦК України боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов`язання, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (стаття 10).

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Отже настання обставин непереборної сили звільняє від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою у спірних правовідносинах є стаття 117 КЗпП України, проте не є підставою звільнення від виконання зобов`язання в натурі - виплати заробітної плати за фактично виконану роботу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Розглядаючи позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій ПрАТ «Концерн Стирол» щодо несвоєчасного проведення розрахунків із виплати заробітної плати з ОСОБА_1 , стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 49 297,78 грн., індексу інфляції у розмірі 2 646,15 грн. та моральної шкоди у розмірі 21 942,72 грн. суд приходить до наступного.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій ПрАТ «Концерн Стирол» щодо несвоєчасного проведення розрахунків із виплати заробітної плати з ОСОБА_1 , стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 49 297,78 грн., індексу інфляції у розмірі 2 646,15 грн. та моральної шкоди у розмірі 21 942,72 грн. в наслідок настання обставин непереборної сили.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» обов`язків роботодавця, визначених статтями 115, 116 КЗпП України, не скасовує.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

На підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачем суду першої інстанції надано Індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 07 вересня 2017 року, згідно яких заробітна плата позивача ОСОБА_1 , страхувальником якого був ПрАТ «Концерн Стирол», для нарахування пенсії за 2017 рік складала: січень 2017 року 8006,12 грн., за лютий 2017 року 7961,01 грн., за березень 2017 року 7606,50 грн., за квітень 2017 року 20311,80 грн.,а всього сума заробітку для нарахування пенсії склала 43 885,43 грн. (а.с.11-13 т.1.).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ПрАТ «Концерн Стирол» на користь позивача заборгованості по заробітній платі, проте апеляційний суд не погоджується з розміром заборгованості по заробітній платі.

Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив із індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України, в якій зазначено, що за період з 01 січня 2017 року по 19 квітня 2019 року заробітна плата ОСОБА_1 в ПрАТ «Концерн Стирол» становить 43 885,43 грн. (а.с.11-13 т.1).

Представником відповідача зазначалось, що під час судових процесів про стягнення з ПрАТ «Концерн Стирол» заборгованості по заробітній платі, йому стало відомо, що невідомі особи, які залишилися працювати на території підприємства у м. Горлівці, скориставшись наявністю доступу до електронного документообігу захопленого підприємства, незаконно надсилали до органів Пенсійного фонду України відомості про нібито нараховану заробітну плату працівникам концерну, які фактично не могли виконувати роботу на підприємстві у зв`язку із повною зупинкою виробництва та подальшим захопленням майна підприємства незаконними збройними угрупуваннями, про що свідчать надані позивачем Індивідуальні відомості за формою ОК-5, які не відповідають дійсним обставинам справи. У зв`язку з цим адміністрацією ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ № 38/5 від 21 травня 2018 року, згідно з яким розпочато інвентаризацію фактично відпрацьованого часу працівниками з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року. Проведення інвентаризації було частково закінчено у кінці серпня 2018 року. При проведенні інвентаризації встановлено, що позивач у спірний період трудові обов`язки не виконував і не міг їх виконувати на зупиненому та незаконно відібраному у відповідача виробництві. На підставі цих даних було здійснено коригування відомостей про заробітну плату та відповідно до «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року, відповідачем були скасовані дані, внесені невідомими особами в Індивідуальні відомості, та виставлені виправлені дані, що відображено у довідці Пенсійного фонду України за формою ОК-7.

Зазначені обставини підтверджуються наданими відповідачем Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-7), які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року; копіями наказів ПрАТ «Концерн Стирол» № 38/5 від 21 травня 2018 року та № 64 від 22 серпня 2018 року.

Згідно наказу ПрАТ «Концерн Стирол» від 21 травня 2018 року № 38/5 «Про проведення інвентаризації» з метою актуалізації фактичних витрат по розрахункам з працівниками була призначена робоча інвентаризаційна комісія для проведення інвентаризації, на яку було покладено обов`язок:

- в період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року провести повну інвентаризацію: 1. фактично відпрацьованого часу за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року, на підставі якого нараховувалася заробітна плата; 2. нарахованих витрат по заробітній платі за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року; 3. звітів ЄСВ, зданих до ПФУ за період з 01січня 2017 року по 31 липня 2018 року;

- підготувати результати інвентаризації у формі порівняльних таблиць у розрізі періодів нарахування, місця виникнення витрат та шифру виробничих затрат, вивести різницю між нарахованими в період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року та відображеними у фінансовій звітності витратами по заробітній платі та фактичними витратам, які визначені в результаті інвентаризації;

- результати інвентаризації надати до бухгалтерії до 10 вересня 2018 року (а.с.135т. 3).

Наказом ПрАТ «Концерн Стирол» від 22 серпня 2018 року № 64 «Про внесення змін до наказу № 38/5 від 21 травня 2018 року» строки проведення інвентаризації змінено, зобов`язано комісію результати інвентаризації надати до бухгалтерії до 31 жовтня 2018 року (а.с.136 т. 3);

За наслідками проведеної інвентаризації відповідачем до апеляційного суду надана виписка № 09/12 від 18 грудня 2018 року з акту № 31/10/2018 інвентаризаційної комісії ПрАТ «Концерн Стирол» щодо результатів інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт працівників в період з 01 січня 2017 року по 19 квітня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 ,спеціальність: старшого механіка по ремонту динамічного обладнання ремонтної служби об`єднаного заводу карбамід ПрАТ «Концерн Стирол» ¬ був відсутній на робочому місті в період з 01 січня 2017 року по 19 квітня 2017 року, трудові обов`язки не виконував. (а.с.137 т.3).

Відповідачем надано Індивідуальні відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-7), які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року.(а.с.96 т.2).

Згідно Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7, які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року, заробіток ОСОБА_1 , з якого сплачується єдиний внесок, страхувальником якого був ПрАТ «Концерн Стирол», за 2017 рік складає: січень 2017 року 8006,12 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року - 0,00 грн., жовтень 2017 року - 0,00 грн., листопад 2017 року 0,00 грн., грудень - 0,00 грн.(а.с.96 т.2).

Після поновлення 23 жовтня 2019 року апеляційного провадження у справі до Донецького апеляційного суду 04 листопада 2019 року надійшло клопотання відповідача ПрАТ «Концерн Стирол» про витребування у Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-7) за трудовими відносинами із страхувальником ПрАТ «Концерн Стирол» (а.с.82-83 т.3), яке ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року було задоволено (а.с.113-116 т.3), оскільки надані раніше відповідачем Індивідуальні відомості Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7, сформовані станом на 03 жовтня 2018 року, не відображали всіх змін, які були внесені відповідачем за наслідками проведеної інвентаризації робочого часу, яка була повністю закінчена лише 31 жовтня 2018 року.

Згідно наданих на виконання ухвали Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формами ОК-5 та ОК-7, які сформовані станом на 07 листопада 2019 року, заробіток ОСОБА_1 , страхувальником якої був ПрАТ «Концерн Стирол», за 2017 рік складає: січень 2017 року 4197,48 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року - 0,00 грн., жовтень 2017 року - 0,00 грн., листопад 2017 року - 0,00 грн., грудень 2017 року - 0,00 грн. (а.с.124-125 т.3).

Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 3 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 розділу V «Надання та формування інформації з Реєстру застрахованих осіб» зазначеного Положення інформація з Реєстру застрахованих осіб містить актуальні на дату та час її формування відомості, що обробляються в Реєстрі, або відомості про відсутність інформації за визначеними параметрами пошуку.

Отже, законодавством передбачено внесення роботодавцем (страхувальником) змін та уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлено, що після отримання позивачем 07 вересня 2017 року Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 відповідачем, який у спірний період був роботодавцем позивача, внесено зміни до Реєстру застрахованих осіб, а тому актуальними на час розгляду справи апеляційним судом є Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за формами ОК-5 та ОК-7, які сформовані 07 листопада 2019 року (а.с.124-125 т.3), які узгоджуються між собою та згідно яких у спірний період з січня 2017 року по квітень 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 за 2017 рік для нарахування пенсії/сума фактичного заробітку складає: січень 2017 року 4197,48 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року - 0,00 грн., жовтень 2017 року - 0,00 грн., листопад 2017 року - 0,00 грн., грудень 2017 року - 0,00 грн. Тобто, згідно скоригованих відомостей, які є актуальними на теперішній час, в період з лютого по квітень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що зміни до Реєстру застрахованих осіб були внесені на підставі звітності страхувальника (ПрАТ «Концерн Стирол») за наслідками проведеної ним у період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року інвентаризації робочого часу, надані позивачем Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5, які були сформовані станом на 07 вересня 2017 року, на теперішній час не є актуальними, тобто не містять достовірної інформації щодо нарахованої позивачу заробітної плати за 2017 рік, а тому не є достовірним доказом по справі та не можуть бути застосовані судом, як достовірний доказ нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати.

Апеляційний суд вважає, що врахуванню при вирішенні спору щодо заборгованості по заробітній платі підлягають саме уточнені відомості з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 07 листопада 2019 року закінчення відповідачем інвентаризації робочого часу та внесення відповідачем змін до відомостей Реєстру застрахованих осіб.

Отже, згідно уточнених відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані 07 листопада 2019 року за формами ОК-5 та ОК-7, доведено, що згідно наданих відповідачем до Реєстру застрахованих осіб відомостей позивачу у 2017 році була нарахована заробітна плата: січень 2017 року 4197,48 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року - 0,00 грн., жовтень 2017 року - 0,00 грн., листопад 2017 року - 0,00 грн., грудень 2017 року - 0,00 грн.(а.с.124-125 т.3).

Будь-яких інших доказів про нараховану позивачу оплату праці в період з січня 2017 року по квітень 2017 року, крім відомостей з Реєстру застрахованих осіб, ні позивачем, ні відповідачем суду не надано.

Позивачем не надано суду доказів і про те, що у спірний період з лютого 2017 року по квітень 2017 року він виконував трудові обов`язки. Відповідач такий факт не визнає та посилається на те, що у цей період позивач не міг виконувати трудові обов`язки у зв`язку із повною ще у квітні 2014 року зупинкою виробництва та подальшим у червні 2014 року захопленням підприємства незаконними збройними угрупуваннями.

Відповідач зазначає, що враховуючи суму нарахувань 4197,48 грн. за січень, відображену в індивідуальних відомостях за формою ОК-7 та суму утриманих з неї податків та утримань, що становить 860,48 грн. (податок з доходів фізичних осіб 755,55 грн., військовий збір 62,96 грн., профсоюзні внески 41,97 грн.) до виплати позивачу підлягає сума в розмірі 3337,00 грн.

Крім того, зазначає, що зазначена сума була розподілена на чотири частини та виплачена позивачу, що підтверджується виписками з платіжної відомості для зарахування суми на картковий рахунок ОСОБА_1 1113), перераховану згідно із платіжним дорученням № 7050_ST від 21 лютого 2017 року на суму 955,00 грн.; платіжного доручення № 7078_ST від 01 березня 2017 року на суму 1340,00 грн.; платіжного доручення № 7084_ST від 02 березня 2017 року на суму 611,00 грн.; платіжного доручення № 7224_ST від 13 квітня 2017 року на суму 431,00 грн., а всього 3337,00 грн. (а.с.91,92,93,94 т.3).

Проте, апеляційний суд не приймає зазначенні докази, оскільки в них не зазначено, за який саме період виплачувались зазначені суми.

Отже, матеріалами справи доведено, що відповідачем позивачу за січень 2017 року була нарахована заробітна плата у сумі 4197,48 грн. Тобто заборгованість відповідача по заробітній платі позивача за січень 2017 року 4197,48 грн., розмір якої підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 , які сформовані станом на 07 листопада 2019 року.

Доводи відповідача, про відсутність заборгованості по заробітній платі позивача, зокрема за січень 2017 року, є недоведеними.

Враховуючи, що згідно уточнених відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані 07 листопада 2019 року за формами ОК-5 та ОК-7 (а.с.124-125 т.3) та які є актуальними на теперішній час, в період з лютого по квітень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з лютого 2017 року по квітень 2017 року відсутні.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 3% річних, нарахованих на суму невчасно виплаченої заробітної плати у розмірі 707, 00 грн., апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення на його користь заборгованості з єдиного соціального внеску у розмірі 28 064,17 грн.

Відносини щодо сплати єдиного внеску регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі Закон) та Податковим кодексом України.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхувальником є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до частини 7 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що Кодексом Законів про працю України та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який регулює правовідносини щодо сплати єдиного соціального внеску, не передбачено вирішення питання щодо стягнення сум єдиного внеску саме на користь застрахованої особи, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно позовних вимог стосовно компенсації за невикористану відпустку у сумі 22 296,29 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, стосовного того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вимог щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог до ДП «Хімік» ПАТ «Азот» з підстав того, що останній не є належним відповідачем по справі, оскільки як вбачається із матеріалів справі, факт укладання договору доручення між ПрАТ «Концерн Стирол» та ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ» не може бути підставою для відповідальності саме ДП «Хімік» ПАТ «Азот» за порушення обов`язку ПрАТ «Концерн Стирол», як роботодавця, щодо виплати заробітної плати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, апеляційну скаргу ПрАТ «Концерн Стирол» слід задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції змінити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем в листопаді 2017 року звернувся до суду з позовом про визнання незаконними дії ПрАТ «Концерн Стирол» та ДП «Хімік» ПАТ «Азот» щодо несвоєчасного проведення розрахунків із виплати заробітної плати з ОСОБА_1 , стягнення заборгованість по заробітній платі при звільненні з урахуванням індексу інфляції у розмірі 46 531,58 грн., компенсації за невикористану відпустку у розмірі 22 296,29 грн., середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати з 14 квітня 2017 року по 01 листопада 2017 року у розмірі 49 297,78 грн., 3% річних, нарахованих на суму невчасно виплаченої заробітної плати у розмірі 707 грн., заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі 28 064,17 грн. та моральну шкоду у розмірі 21 942,72 грн.

За вимоги про стягнення заборгованість по заробітній платі при звільненні з урахуванням індексу інфляції, компенсації за невикористану відпустку позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674- VI.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач визначив її у грошовому вимірі. При цьому апеляційний суд, відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц по аналогічним правовідносинам.

Враховуючи зазначене при поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1640, 12 грн. (640 грн. за вимогу не майнового характеру, а саме: визнання незаконними дії + 1000,12 грн. за вимоги майнового характеру, а саме: середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 14 квітня 2017 року по 01 листопада 2017 року у розмірі 49 297,78 грн., 3% річних, нарахованих на суму невчасно виплаченої заробітної плати у розмірі 707 грн., заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі 28 064,17 грн. та моральна шкода у розмірі 21 942,72 грн.)

Згідно підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI, за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами встановлюється ставка судового збору у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи зазначене, за подання апеляційної скарги з урахуванням норм діючого законодавства ставка судового збору розраховуються наступним чином (1640, 12 грн. * 150%) = 2 460,18 грн.

При поданні апеляційної скарги позивачем було заявлено клопотання про відстрочення йому сплати судового збору до ухвалення судового рішення за його апеляційною скаргою (а.с.38-39 т.2).

Ухвалою судді доповідача Донецького апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 травня 2018 року позивачу ОСОБА_1 відстрочено до ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції (а.с.85-87 т.2).

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, судові витрати по сплаті судового збору з апеляційної скарги у сумі 2 460,18 грн. покладаються на позивача і відповідно підлягають стягненню з нього на користь держави, оскільки на час постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції не сплачені.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ПрАТ «Концерн Стирол», зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, необхідно вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції у розмірі 46 531,58 грн., підлягав сплаті судовий збір у розмірі 640 грн. Апеляційним судом позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено у сумі 4 197,48 грн. Тобто пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у сумі 57,74 грн.

В апеляційній скарзі відповідач оспорював суму 43 885,43 грн., оскільки позовні вимоги позивача задоволено на суму 4 197,48 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог з держави на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаній з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 868,17 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 57,74 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 868,17 грн. тому відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню різниця у компенсації судових витрат у сумі 806,43 грн. (868,17 грн. 57,74 грн.).

Керуючись ст. 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 43 885,43 гривень та в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень, змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року у розмірі 4 197 (чотири тисячі сто дев`яносто сім) гривень 48 копійок з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Компенсувати Приватному акціонерному товариства «Концерн Стирол» за рахунок держави судові витрати пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 806 (вісімсот шість) гривень 43 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2460 (дві тисячі чотириста шістдесят) гривень 18 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 14 листопада 2019 року

Головуючий О.О.Тимченко