Дата документу 13.11.2019 Справа № 316/1602/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/1602/17 Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Провадження № 22-ц/807/3287/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Центр досугу «Промінь» Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Центр досугу «Промінь» Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що наказом директора №135-09 від 26.05.2017р. йому було оголошено догану, з якою він не погодився та оскаржив до суду.

Потім до нього було вжито заходи громадського стягнення у вигляді зауваження на підставі рішення первинної профспілкової організації, оформленого протоколом №43 від 14.08.2017р., з яким він також не погоджується, посилаючись на відсутність у профспілкової організації повноважень на вжиття таких заходів.

Надалі до нього було застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, після чого було видано наказ №271-ос від 19.09.2017р. про звільнення.

Вважає що його звільнено безпідставно, оскільки він до своїх обов`язків відносився старанно та сумлінно, а за виявленими в результаті перевірки порушеннями вимог законодавства у сферах пожежної безпеки ще не сплинув встановлений строк на їх усунення.

Також вважає, що було пропущено місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, оскільки порушення були виявлені 28.07.2017 року, а стягнення винесено 19.09.2017р., тобто майже через півтора місяця. Посилається на спричинення моральної шкоди, пов`язаної із загостренням хвороб та необхідністю вжиття додаткових заходів для організації власного життя, оцінюючи збитки у 20000 грн.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №271-ос від 19.09.2017 року про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на посаді головного технічного керівника з 19.09.2017 року, стягнути з КП «ЦД «Промінь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та середній заробіток з час вимушеного прогулу в сумі 15753,22 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги та не досліджено наявність однієї зі складових дисциплінарного проступку, а саме вини позивача та причинного зв`язку між діями і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків, посилаючись на наказ від 25.01.2017 року №19-од, згідно якого, позивач був відповідальною особою за організацію роботи та контролю за виконанням заходів з пожежної та техногенної безпеки. Даний наказ було прийнято в період, коли на підприємстві був відсутній інженер з охорони праці, а коли служба безпеки була організована на підприємстві, та була введена посада інженера з охорони праці, то наказом директора була змінена структура підпорядкування та за охорону праці був відповідальний інженер з охорони праці, який безпосередньо підпорядковувався директору, а не позивачу. Виявлені недоліки з протипожежної охорони уповноваженим органом Держтехногенбезпеки, факти порушення правил пожежної безпеки, які викладені в акті перевірки від 28.07.2017 №27 містили лише один пункт, відповідальним за який був визнаний позивач, та згідно даного акту йому було надано строк для усунення даного недоліку. Матеріали справи не містять будь яких доказів про невиконання пункту позивачем встановлений строк, навпаки, є акт Акт №08-10-0580/0500 від 28.11.2017р. з висновком про відсутність порушень законодавства про працю, згідно п. 1.1.4.4. з техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної охорони, недоліків та зауважень не виявлено. Суд при винесенні рішення даний акт зазначає як основний доказ відсутності в діях відповідача порушень по застосуванню дисциплінарного стягнення відносно позивача, та не розглядає даний акт як доказ відсутності вини позивача, на що прямо вказує пп. 1.1.4.4 даного Акту. Тому судом не було враховано факт відсутності порушень з боку позивача на підставі даного акту. Що стосується строків застосування дисциплінарного стягнення, то законодавством передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо слідом за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу хвороби працівника або перебування його у відпустці. Недоліки були виявлені 28.07.2017 року, а стягнення винесено відносно нього 19.09.2017 року, тобто через майже півтора місяця. Також порушенням є те, що за результатами перевірки були встановлені строки для їх усунення, які вказані у приписі, які ще навіть не закінчені. Суд першої інстанції не звернув увагу на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за одне і теж саме діяння декілька разів, що є порушенням статті 147 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України є обґрунтованим та відповідає встановленій законом процедурі. Судом не встановлено порушення законних прав позивача з боку власника або уповноваженого ним органу.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 01.06.2012 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в КП «Центр досугу «Промінь» на посаду інженера з охорони праці.

Наказом від 02.01.2013 року №02-ос був переведений на посаду головного технічного керівника.

Встановлено, що трудові обов`язки позивача визначалися посадовою інструкцією головного технічного керівника ВК.ПІ.-02-02 та наказом від 25.01.2017 року №19-од «Про покладення обов`язків з організації роботи та контролю за пожежну безпеку» на головного технічного керівника покладено обов`язки з організації роботи та контролю за виконанням заходів з пожежної та техногенної безпеки.

Наказом №135-од від 26.05.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на головного технічного керівника ОСОБА_2 А.А.» позивачу оголошено догану за неналежну організацію роботи з питань охорони праці на підлеглих йому структурних підрозділах, несвоєчасне виконання задач з питань усунення недоліків з охорони праці, неякісне виконання посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, не в повній мірі створення безпечних умов праці в приміщеннях та на робочих місцях підлеглого йому персоналу.

Протоколом №43 від 14.08.2017р. засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КП «ЦД «Промінь» ЕМР відносно ОСОБА_1 вжито заходи громадського стягнення у вигляді зауваження за порушення вимог Статуту Профспілки в порядку, передбаченому статтею 13 Статуту.

Наказом №238-ос від 19.09.2017 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за допущення чисельних порушень «Правил пожежної безпеки» та інших нормативно-правових актів, внаслідок невиконання обов`язків, покладених на працівника наказом від 25.01.2017 року №19-од, що було виявлено в результаті перевірки додержання вимог законодавства у сферах пожежної та техногенної безпеки згідно акту від 28.07.2017 №27, з урахуванням того, що до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та застосував статей 139, 147, 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до п 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної щодо незаконного застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оголошеної наказом №135-од від 26.05.2017 року, з огляду на те, що вказаний наказ було оскаржено ОСОБА_1 до суду.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2018р. залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , до КП «ЦД «Промінь» ЕМР про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Вищевказаною постановою, яка набрала законної сили та в силу ч.4 ст 82 ЦПК України, встановлено, що роботодавцем було вжито дисциплінарне стягнення у вигляді догани обґрунтовано і з дотриманням вимог трудового законодавства. При обранні виду стягнення було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку та обставини, за яких його вчинено, а також те, що догана є найменш суворим видом дисциплінарного стягнення.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у профспілковій організації повноважень на застосування до нього громадського стягнення у вигляді зауваження, оголошеного рішенням первинної профспілкової організації КП «ЦД «Промінь» ЕМР, оформленим протоколом №43 від 14.08.2017р. є безпідставним, оскільки статтею 14 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів.

Відповідно до ст.13 Статуту професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, зареєстрованої Міністерством юстиції України 28.01.2000р., свідоцтво №1318, із змінами від 18.02.2016р., за порушення вимог Статуту Профспілки до члена Профспілки можуть бути вжиті заходи громадського впливу: зауваження, догана і, як крайній захід, - виключення з Профспілки. За незначні порушення профспілковий орган або організація Профспілки можуть обмежитись обговоренням або застосувати до члена Профспілки заходи впливу у вигляді осуду чи попередження. Рішення про притягнення до відповідальності члена Профспілки приймається первинною (цеховою) організацією Профспілки на зборах або виборним органом первинної організації Профспілки у присутності члена Профспілки. Якщо член Профспілки без поважних причин не з`являється на збори, засідання виборного органу, питання може бути розглянуто без його присутності. Стягнення діють протягом 6 місяців, після чого втрачають силу. Питання про дострокове зняття стягнення може розглядатися у присутності члена Профспілки не раніше, як через 3 місяці. Стягнення може бути оскаржено членом Профспілки в десятиденний термін з моменту його накладення до вищого за рівнем профспілкового органу.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що статут наділяє первинну профспілкову організацію правом вжиття заходів громадського впливу до члена профспілки у вигляді зауваження, та визначає спеціальний порядок зняття такого стягнення та його оскарження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації КП «ЦД «Промінь» ЕМР і захід громадського впливу у вигляді зауваження був застосований до нього рішенням первинної профспілкової організації КП «ЦД «Промінь» ЕМР, яке оформлено протоколом №43 від 14.08.2017р., в порядку ст.13 Статуту.

Так, підставою для прийняття такого рішення слугувало подання директора від 03.08.2017р. з проханням розглянути питання про порушення трудової дисципліни головним технічним керівником ОСОБА_1 , який є членом первинної профспілкової організації КП «ЦД «Промінь» ЕМР, на підставі наказу №197-од від 03.08.2017р.

Відповідно до вищевказаного наказу, директором було виявлено невиконання головним технічним керівником ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків та завдань, а саме без поважних причин не здійснив контроль за недопустимістю зберігання легкозаймистих паливно-мастильних матеріалів в приміщеннях парку культури та відпочинку, що могло призвести до пожежі, а також не організував виконання наданого виробничого завдання за дорученням директора по встановленню відсутньої секції огорожі на декоративних водних пристроях, відсутність якої могло привести до небезпечних наслідків та травмування мешканців міста. З метою подальшого недопущення трудової дисципліни, враховуючи письмові пояснення порушника, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника директор вирішив передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд профспілкового комітету.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що профспілкова організація двічі запрошувала ОСОБА_1 на засідання профспілкового комітету з розгляду вказаного подання шляхом направлення листів від 08.08.2017р. №7 та від 11.08.2017р. №8 кур`єрською доставкою згідно описів вкладень у цінні листи та поштових квитанцій, а також запрошувала його телефонограмою згідно акту від 11.08.2017р. №09. Засідання профспілкового комітету тричі відкладалося у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 . Питання по суті було розглянуто 14.08.2017р. у відсутності працівника та прийнято рішення про вжиття заходів громадського стягнення у вигляді зауваження, оформлене протоколом №43.

Згідно листа Запорізької обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення від 10.10.2017р. №172 вбачається, що ОСОБА_1 не погодився рішенням профспілкового комітету первинної організації та направив до вищого за рівнем профспілкового органу запит від 27.09.2017р. стосовно дій профкому КП «ЦД «Промінь» при розгляді подань директора підприємства щодо застосування дисциплінарних стягнень.

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у тому числі було рішення профкому від 14.08.2017р. оформлене протоколом №43 щодо застосування до члена профспілки громадського стягнення у вигляді зауваження та видання наказу №197-од від 03.08.2017 «Про передачу питання про порушення трудової дисципліни на розгляд профспілкового органу», при розгляді якого правова служба обкому профспілки не виявила порушень вимог законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, який узгоджується з матеріалами справи про те, що позивачем вичерпано встановлений профспілковою організацією внутрішньо-організаційний статутний порядок оскарження стягнення, накладеного на члена цієї організації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.3 ст.40 КЗпП згідно наказу №238-ос від 19.09.2017р. є незаконним з огляду на те, що за одне й те саме діяння його декілька разів було притягнуто до відповідальності.

Колегія суддів вважає вказане посилання скаржника необґрунтованим та безпідставним, з огляду на те, що п.3 ст. 40 КЗпП України передбачено таку підставу для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, як «систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення». Такими, що систематично порушують трудову дисципліну, вважаються працівники, які мають дисциплінарне чи громадське стягнення, і порушили її знов. Аналогічне положення міститься в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Буквальне тлумачення цієї норми свідчить про те, що вказане оціночне поняття є кількісним, адже формально достатньо другого проступку (як бачимо, є вказівка на мірну характеристику), вчиненого протягом року після накладення дисциплінарного чи громадського стягнення за перше порушення, для того щоб дії працівника кваліфікувалися як систематичні.

Працівники, у яких наявні не зняті і не скасовані заходи дисциплінарного впливу є такими, що мають дисциплінарне стягнення.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 524/7159/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, застосованого наказом №238-од від 19.09.2017р., слугувало виявлення органом Державного нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки фактів порушення «Правил пожежної безпеки» та інших нормативно-правових актів, які встановлені в акті перевірки від 28.07.2017 №27.

Наказом від 25.01.2017 року №19-од «Про покладення обов`язків з організації роботи та контролю за пожежну безпеку» на головного технічного керівника ОСОБА_1 покладено обов`язки з організації роботи та контролю за виконанням заходів з пожежної та техногенної безпеки, отже він вважається особою, відповідальною за недопущення тих порушень, які виявлені вказаною перевіркою.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент застосування дисциплінарного стягнення ще не сплинув установлений приписом строк на усунення виявлених порушень є безпідставними з огляду на те, що факт допущення вказаних порушень сам по собі свідчить про неналежне виконання відповідальним працівником своїх обов`язків, незалежно від того чи сплинув встановлений строк на усунення цих порушень або ні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного впливу у вигляді догани, оголошеної наказом №135-од від 26.05.2017 року, також застосовувались заходи громадського впливу у вигляді зауваження, оголошеного протоколом профспілкової організації №43 від 14.08.2017р.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для прийняття директором наказу №238-од від 19.09.2017р. про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п.3 статті 40 КЗпП України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що проступок було виявлено директором після ознайомлення із змістом акту перевірки від 28.07.2017 №27, а тому саме з цієї дати розпочався відлік строку на застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Станом на момент спливу місячного строку (станом на 28.08.2017р.) позивач перебував у щорічній відпустці згідно наказу від 02.08.2017р. №212-ос, по виходу з якої повинен був стати до роботи 01.09.2017р.

Згідно листка непрацездатності АДГ №598075 та наказу №266-ос від 18.09.2017р. щорічну відпустку позивача було продовжено і до роботи він повинен був стати 19.09.2017р.

Встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовано 19.09.2017р., в перший робочий день після виходу з відпустки, тому строк застосування дисциплінарного стягнення не пропущено.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав.

Поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

Якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 16 травня 2018 року по справі № 759/19440/15-ц.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку щодо відсутності для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Таким чином, в силу вимог статей 235, 237-1 КЗпП України відсутні підстави для стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: