Провадження № 2/484/1347/19
Справа № 484/3657/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 листопада 2019 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого - судді Шикері І.А.

за участю секретаря судових засідань Туркалової І.В.

розглянув у відкритому судовому засідання в м. Первомайську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . З 04.12.2012 року в цьому будинку зареєстрований її син відповідач у справі, який з червня 2018 року за місцем реєстрації не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі у витратах по утриманню будинку не бере, речей відповідача в будинку немає. Тому, на підставі ст.405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням спірного будинку. Позивачка та її представник адвокат Піньковська О.М. в судове засідання не з`явились, проте від представника позивачки ОСОБА_3 до суду надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивачки підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Як вбачається з матеріалів справи, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не подав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, заяву представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2005 року є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований в будинку з 04.12.2012 року (а.с.7).

В позові позивачка стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 з червня 2018 року за місцем реєстрації не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі у витратах по утриманню будинку не бере, речей відповідача в будинку немає, що підтверджується позовною заявою (а.с.2), актом про не проживання особи від 18.06.2019 рок (а.с.9).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла, тобто кореспондується з обов`язком держави створювати умови для захисту цього права.

Основною гарантією реалізації конституційного права на житло є закріплення принципу, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У відповідності із ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

Натомість, як було встановлено судом в порядку підготовки зазначеної справи до судового розгляду, зокрема зі справи про адміністративне правопорушення № 3/484/614/19 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173-1 ч. 1 КУпАП вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_1 , де 02.01.2019 року вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_1 , тобто позивачки у справі.

Крім того, із матеріалів справи № 3/484/510/19 вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де 02.01.2019 року вчинив злісну непокору працівникам поліції, які приїхали на виклик ОСОБА_4 про вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї відносно його матері ОСОБА_1 , тобто позивачки по справі.

Таким чином, твердження позивачки про те, що відповідач ОСОБА_2 з червня 2018 року не проживає за місцем своєї реєстрації, в будинку АДРЕСА_1 без поважних причин, не знайшли свого підтвердження у суді.

З огляду на викладене, суд вважає акт про непроживання, доданий позивачкою до позову, таким, що не відповідає дійсності.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, чого позивачкою не зроблено.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави, передбачені ч. 2ст. 405 ЦК України, для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 5,8,10, 81, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Первомайським РВ УДМС 22.03.2016 року, зареєстроване місце проживання якого АДРЕСА_1 про визнання особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

СУДДЯ: І.А Шикеря