Постанова

Іменем України

11 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 156/1047/16-ц

провадження № 61-32973св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Агроінвест-Топилище»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2017 року у складі судді Нєвєрова І. М. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Грушицького А. І., Данилюк В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Фермерське господарство «Агроінвест-Топилище» (далі - ФГ «Агроінвест-Топилище») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило визнати поновленим договір оренди землельної ділянки площею 3, 70 га, розташованої на території Топилищенської сільської ради Іваничівського району Волинської області, кадастровий номер :02:000:0076, укладений 06 серпня 2009 року з ОСОБА_1 та зареєстрований Іваничівським районним відділом Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 04.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 06 серпня 2009 року уклало з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, розташованої в адміністративно-територіальних межах Топилищенської сільської ради Іваничівського району Волинської області строком на сім років. Зазначений договір зареєстрований в Іваничівському районному відділі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 06 серпня 2009 року.

ФГ «Агроінвест-Топилище» зазначало, що належно, повно та своєчасно виконувало взяті на себе зобов`язання за договором оренди. Жодних зауважень та заперечень з боку відповідача не надходило. Після закінчення строку дії договору оренди землі продовжує користуватися земельною ділянкою, оскільки від орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не надходили заперечення щодо поновлення договору землі, відтак він поновлений на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи наведене, ФГ «Агроінвест-Топилище» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2017 року, у задоволенні позову ФГ «Агроінвест-Топилище» відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач порушив процедуру та не дотримався строку реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди землі, які визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», тому відсутні підстави для визнання вказаного договору поновленим.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ФГ «Агроінвест-Топилище» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначало, що відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» поновлення договору оренди землі відбувається на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Договір оренди землі діяв до 06 серпня 2016 року, тому починаючи з 07 серпня 2016 року орендодавець при наявності заперечень у поновленні договору, повинен був надіслати лист-повідомлення про свої заперечення у поновленні договору. Разом з тим, такий лист фермерське господарство не отримувало.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу № 156/1047/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 серпня 2009 між ОСОБА_1 та ФГ «Агроінвест-Топилище» укладено договір оренди земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності відповідачу згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1№114034, строком на сім років.

Договір оренди землі відповідно до вимог статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» набрав чинності після його державної реєстрації 06 серпня 2009 року в Іваничівському районному відділі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Строк договору оренди землі закінчився 06 серпня 2016 року.

Пунктом 8 цього договору передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Суди встановили, що ФГ «Агроінвест-Топилище» 31 жовтня 2016 року, тобто після закінчення строку дії договору, направив на адресу відповідача супровідний лист, у якому повідомило ОСОБА_1 про поновлення строку дії договору оренди землі на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» на той самий строк і на тих самих умовах, що передбачені договором.

Разом із супровідним листом орендодавцю був направлений на узгодження та підписання проект договору землі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно з частиною першоюь статті 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Встановивши, що позивач добросовісно користувався земельною ділянкою, однак у строк, передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та пунктом 8 договору оренди землі від 06 серпня 2009 року (до 06 серпня 2016 року), не звернувся до орендодавця із листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі, суди дійшли правильного висновку про те, що позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, їм надана належна правова оцінка та вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ФГ «Агроінвест-Топилище» залишити без задоволення, а рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук