Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 334/3185/15-ц

провадження № 61-17586св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Електротехніка», ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Лисенко Л. І. від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенко Е. А., від 16 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 30 жовтня 1982 року до 10 грудня 2014 року перебували у шлюбі, під час якого придбали наступне майно: земельну ділянку, площею 0,2 га, розташовану по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,144 га, розташовану у АДРЕСА_2 ; автомобіль MAZDA-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, внесок у статутному капіталі ТОВ «Виробниче підприємство «Електротехніка» (далі - ТОВ «ВП «Електротехніка») у розмірі 2 505 грн, що складає 33,4 %. Крім того в період шлюбу сторони в інтересах сім'ї уклали кредитний договір з акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), на суму 210 000 доларів США для придбання будинку АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд розділити спільне майно та виділити йому наступне майно: земельну ділянку площею 0,144 га, розташовану у АДРЕСА_2 , вартістю 249 825 грн; внесок у статутному капіталі ТОВ «ВП «Електротехніка» у сумі 2 505 грн, що складає 33,4 % та на час вирішення справи судом становить 883 831,36 грн, а всього майна загальною вартістю 1 133 656,36 грн. При цьому просив виділити відповідачу земельну ділянку площею 0,2 га, розташовану по АДРЕСА_1 , вартістю 330 570 грн; автомобіль MAZDA-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, вартістю 211459,05 грн; стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за збільшення частки майна при поділі в натурі у сумі 700 039,96 грн. Також просив розділити зобов`язання по сплаті залишків за кредитним договором від 28 листопада 2007 року, зобов`язати ОСОБА_2 сплатити платежі, належні до сплати за період з 25 липня 2016 року до 25 листопада 2017 року у сумі 15 299,66 доларів США.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ПАТ «Креді Агріколь Банк», ТОВ «ВП «Електротехніка», ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,144 га, розташовану вул. Миру, 687 у с. Сонячне, вартістю 249 825 грн, земельну ділянку площею 0,2 га, розташовану по АДРЕСА_1 ; автомобіль MAZDA-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, та визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у розмірі 33,4 % ТОВ «ВП «Електротехніка», стягнути на її користь компенсацію вартості власного капіталу у сумі 4 083 507,15 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково.

Виділено ОСОБА_1 у власність внесок у статутному капіталі ТОВ «ВП «Електротехніка» у сумі 4 815 361,20 грн.

Виділено у власність ОСОБА_2 : земельну ділянку площею 0,2 га, розташовану по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,144 га, розташовану по АДРЕСА_2 ; автомобіль MAZDA-3, реєстраційний номер АР5787АЕ, 2005 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 170 225,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що подружжям у шлюбі придбано майно на загальну суму 5 667 215 грн, доля кожного з них складає 2 833 607 грн. Оскільки ОСОБА_1 є учасником господарського товариства, який вніс до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, це майно переходить у власність цього підприємства, а ОСОБА_2 має право на компенсацію половини вартості цього майна. У зв'язку із тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить по 1/3 частини будинку, що придбаний за рахунок кредиту від 28 листопада 2007 року, на користь останнього підлягає стягненню 1/3 частина коштів, сплачених ним за період з червня 2013 року до червня 2016 року на погашення вказаної кредитної заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначив обсяг набутого сторонами у шлюбі майна та його вартість, стягнувши на користь ОСОБА_2 компенсацію половини вартості частки підприємства, засновником якого є ОСОБА_1 .Оскільки сторонам належить по 1/3 частині будинку, придбаного за рахунок кредитних коштів, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1/3 частина цих коштів, сплачених ним за період з червня 2013 року до червня 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнутої з нього компенсації на користь ОСОБА_2 з урахуванням вимог статті 544 ЦК України та розміру регресу по солідарним кредитним борговим зобов'язанням, а саме половини цих зобов'язань, а не 1/3 частини як визначено судами. В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що за кредитні кошти сторони купили 2/3 частини будинку, кожен з них став власником по 1/3 його частині. Оскільки після розірвання шлюбу він сплатив 1 991 998 грн на погашення кредиту, у ОСОБА_2 виник обов'язок компенсувати половину від цієї суми, а не 1/3 частину, як помилково вважали суди попередніх інстанцій. Крім того суди, правильно виділивши у власність ОСОБА_2 дві земельні ділянки й автомобіль та залишивши у його власності частку у статутному капіталі ТОВ «ВП «Електротехніка, допустили арифметичну помилку у обрахуванні вартості спільного майна подружжя, а саме зазначили 5 667 215 грн, замість правильного 5 607 215 грн, що потягло за собою помилку у визначенні ідеальних часток сторін.

Судові рішення попередніх інстанцій оскаржуються лише в частині поділу кредитних зобов`язань (в частині стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації за збільшення частки майна при поділі в натурі), тому відповідно до вимог статті 400 ЦПК України законність й обґрунтованість судових рішень переглядається касаційним судом лише у цій частині.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 30 жовтня 1982 року до 10 грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, під час якого придбали наступне майно: земельну ділянку, площею 0,2 га, розташовану по АДРЕСА_1 , вартістю 330 570 грн; земельну ділянку площею 0,144 га, розташовану по АДРЕСА_2 , вартістю 249 825 грн; автомобіль MAZDA-3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, вартістю 211 459 грн; внесок у статутному капіталі ТОВ «ВП «Електротехніка» у розмірі 2 505 грн, що складає 33,4 %, вартістю 4 875 361,20 грн.

28 листопада 2007 року ОСОБА_1 та акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», уклали кредитний договір на суму 210 000 доларів США для придбання будинку АДРЕСА_3 .

Згідно із договором купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за 1 656 500 грн придбали будинок АДРЕСА_3 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власниками будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках - по 1/3 кожний (а.с. 24 т 1).

Після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу ОСОБА_1 за особисті кошти погасив грошові зобов'язання за кредитним договором на загальну суму 1 991 948 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із положеннями статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Встановивши, що за період спільного проживання у шлюбі сторони набули дві земельні ділянки, автомобіль та частку у статутному капіталі ТОВ «ВП «Електротехніка», суди дійшли правильного висновку про спільність цього майна і необхідність його поділу виходячи із принципу рівності часток подружжя. При цьому суди правильно врахували, що при поділі цього майна в натурі ОСОБА_1 слід виділити у особисту приватну власність частку у статутному капіталі ТОВ «ВП «Електротехніка», враховуючи його підприємницьку діяльність, а ОСОБА_2 має право на компенсацію Ѕ цієї частки та інше спільне майно подружжя.

Оскільки вартість вказаного майна підтверджено матеріалами справи, спір у цій частині між сторонами відсутній, ідеальна частка кожного з подружжя визначається діленням на два суми вартості усього майна ((330 570+249 825+211 459+ 4 875 361,20)/2) і складатиме 2 833 607,60 грн, як правильно визначили суди попередніх інстанцій.

За таких обставин доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Разом із тим суд першої інстанції, правильно визначивши вартість частки ОСОБА_1 у ТОВ «ВП «Електротехніка» - 4 875 361,20 грн (а.с. 36 т 3, зворот), допустив описку та у резолютивній частині судового рішення помилково зазначив про виділення у власність ОСОБА_1 внеску у статутному капіталі ТОВ «ВП «Електротехніка» у розмірі 4 815 361,20 грн. Вказана описка може бути усунута судом першої інстанції шляхом вирішення питання про виправлення описки у судовому рішенні.

Правильно визначивши обсяг набутого подружжям майна, суди допустили неправильне застосування норм матеріального права, вирішуючи справу в частині поділу майна подружжя з урахуванням його боргів за кредитним договором від 28 листопада 2007 року.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України 2004 року.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що кошти за укладеним за час шлюбу договором кредиту сторони витратили в інтересах сім'ї, а саме на придбання 2/3 частин будинку АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 крім набуття у власність 1/3 частини цього будинку, набула зобов`язання у вигляді повернення позиченої грошової суми, оскільки кредитний договір, укладений в інтересах сім`ї, створює обов`язки для обох з подружжя. Праву ОСОБА_2 на 1/3 частини будинку кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання 2/3 частини цього будинку.

Вирішуючи спір в частині поділу боргових зобов'язань подружжя, суди виходили із того, що предметом такого поділу є 2/3 частини боргу, сплаченого ОСОБА_1 на виконання кредитного договору, з огляду на те, що ці кошти були витрачені на придбання будинку, право власності на який по 1/3 частині набули сторони у справі, а тому визначили обов`язок відповідача зі сплати боргу у розмірі частки будинку, яку остання набула у власність за ці кошти.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судів.

Аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто, частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду усправі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18).

Встановивши, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 за особисті кошти сплатив 1 991 948 грн на погашення кредиту, за який сторони придбали 2/3 частини будинку і ця частина права є окремим об'єктом, який придбано за кредитні кошти, суди дійшли помилкового висновку, що у ОСОБА_2 виник обов'язок на погашення 1/3 частини, а не половини цієї суми у розмірі 995 972 грн.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за збільшення частки майна при поділі в натурі зроблений з порушенням норм матеріального права та невідповідністю висновків судів обставинам справи.

Отже, враховуючи, що оскаржуваними судовими рішеннями ОСОБА_2 виділено майно на загальну суму 791 854 грн, а ОСОБА_1 - на суму 4 875 361,20 грн, частка кожного з подружжя складатиме 2 833 607,60 грн, тому з урахуванням поділу між сторонами боргових зобов'язань, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація за збільшення частки майна при поділі в натурі у розмірі 1 015 781,60 грн (4 875 361,20 - 2 833 607,60 - 995 972).

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, судові рішення попередніх інстанцій підлягають зміні в частині стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації за збільшення частки майна при поділі в натурі.

З урахуванням встановлених судами обставин справи та вимог закону розмір цієї компенсації слід визначити у розмірі 1 015 781,60 грн.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судовий збір за подання касаційної скарги підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у сумі 8 268 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Змінити рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за збільшення частки майна при поділі в натурі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за збільшення частки майна при поділі в натурі у розмірі 1 015 781,60 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 8 268 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович