Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 2-496/11

провадження № 61-16030св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

стягувач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду з заявою про заміну первісного стягувача у вказаній справі із публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк» ) на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Заява мотивована тим, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07 грудня 2011 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2008 року у розмірі 268 070 грн 31 коп.

26 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та

ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір факторингу 2016-3АБ/ДГ, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 700008000 від 23 липня 2008 року, в тому числі, за всіма договорами забезпечення, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

У зв`язку з необхідністю вчинення процесуальних дій, спрямованих на виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області

від 07 грудня 2011 року, заявник просив задовольнити його заяву та замінити стягувача у вказаній справі на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 22 листопада 2017 року у складі судді Лісовенка П. І. у задоволенні заявиТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області

від 07 грудня 2011 року, а тому суд вважав, що ані ПАТ «Альфа-Банк», а ні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не набули статусу стягувача, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено.

Ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 22 листопада

2017 року скасовано та прийнято постанову, якою заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за договором факторингу 2016-3АБ/ДГ від 26 вересня 2016 року.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача, не звернув уваги на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник питання про заміну сторони кредитора на стадії виконання судового рішення перед судом першої інстанції не ставив, із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження не звертався. Вважала, що статусу стягувача і боржника сторони набувають після відкриття виконавчого провадження, а правонаступництво можливе з моменту відкриття виконавчого провадження, а в матеріалах справи відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 07 грудня 2011 року, а тому вважала, що ані ПАТ «Альфа-Банк», ані ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не набули статусу стягувача відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Тетіївського районного суду Київської області зазначену цивільну справу.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у якому просило вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, як таку, що була прийнята згідно норм чинного законодавства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07 грудня

2011 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 700008000 від 23 липня 2008 року у розмірі 268 070 грн 31 коп.

26 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір факторингу 2016-3АБ/ДГ, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 700008000 від 23 липня

2008 року, в тому числі, за всіма договорами забезпечення, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

У листопаді 2017 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у зв`язку з необхідністю вчинення процесуальних дій, спрямованих на виконання рішення Тетіївського районного суду від 07 грудня 2011 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», звернулося до суду першої інстанції із указаною заявою, у якій просило в задовольнити його заяву та замінити стягувача у вказаній справі на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) та частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 та 2 частини першої

статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України (в редакції, яка діяла час виникнення спірних правовідносин) за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Таким чином, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статтей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі досліджених доказів та зазначених вимог закону, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Посилання касаційної скарги на те, що заявник питання про заміну сторони кредитора на стадії виконання судового рішення перед судом першої інстанції не ставив, із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження не звертався, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, яким судом апеляційної інстанції була надана належна правова оцінка, та не спростовують його висновків про те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваної постанови не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович