Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2358/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 59 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі №274/2358/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, -

в с т а н о в и в :

06 червня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення зазначеного позову та просив до розгляду справи по суті заборонити ПАТ «Укрсоцбанк» і іншим особам вчиняти будь-які дії майнового характеру стосовно квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Необхідність такого забезпечення обгрунтував тим, що зазначена квартира є предметом оспорюваного договору іпотеки, а тому ПАТ «Укрсоцбанк», як Іпотекодержатель, має реальну можливість в позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, яке міститься в оскаржуваному договорі іпотеки. Враховуючи обставини справи, суть позову, а також те, що ОСОБА_1 ставиться питання про визнання недійсним іпотечного договору, який містить іпотечне застереження і на підставі якого можлива позасудова реалізація предмета іпотеки, невжиття заходів із забезпечення позову може призвести у майбутньому до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ПАТ "Укрсоцбанк" та посадовим особам, що виконують функції державних реєстраторів вчиняти будь-які дії майнового характеру щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного іпотечного застереження в Іпотечному договорі.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить зазначену ухвалу суду скасувати в повному обсязі та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. На думку апелянта, позивач не обгрунтував необхідність забезпечення позову, а суд не звернув уваги на неспівмірність вжитих їм заходів, зважаючи на принцип правомірності правочинів, які є предметом спору. Крім того, суд не врахував, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності Банку, зокрема щодо реалізації права останнього на передачу йому, як іпотекодержателю, права власності на спірне майно у позасудовому порядку на підставі застереження у іпотечному договорі та проведенню виконавчих дій.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що у травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати недійсними кредитний договір №286/25-464 від 13 липня 2007 року та договір іпотеки від цього ж числа, які були укладені між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») (далі Банк) і ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 13.07.2017 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №286/25-464, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 27 000 доларів США зі сплатою 12,7% річних за користування кредитними коштами та строком повернення до 12.07.2032 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами того ж дня укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 2.4.3, 2.4.4. Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання або хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених згідно п.п. 2.1.1. цього Договору вправі задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 20 том 1).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив і того, що оскільки ОСОБА_1 ставиться питання про визнання недійсним іпотечного договору, який містить іпотечне застереження, на підставі якого можлива позасудова реалізація предмету іпотеки, то невжиття заходів забезпечення позову у спосіб заборони посадовим особам вчиняти дії щодо переходу права власності у будь-якій формі на зазначену квартиру може призвести у майбутньому до неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

За змістом ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

В даному випадку у заяві позивача про забезпечення позову обгрунтовано підстави, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та необхідність їх вжиття, як це передбачено ст. 151 ЦПК України.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Порушуючи питання про забезпечення позову, позивач посилалась на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову Банк матиме можливість звернути стягнення на іпотечне майно за оспорюваним договором іпотеки та в подальшому передати у власність третім особам спірного майна, а тому виникне неможливість виконання рішення суду у випадку ухвалення судом такого рішення та можлива втрата майна.

Намір відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки підтверджується надісланим повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням № від 16 березня 2018 року (а.с. 26 том 1).

Викладені обставини з урахуванням положень статті 151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у пп. 4,6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке вона заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Виходячи із наведеного та враховуючи ті обставини, що між сторонами дійсно виник спір про визнання недійсними правочинів, зокрема договору іпотеки, предметом якого є нерухоме майно щодо якого застосовуються заходи забезпечення позову, суд пересвідчився в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі звернення стягнення на предмет іпотеки; з`ясував обсяг позовних вимог та дослідив співмірність заходів забезпечення позову до заявлених позивачем вимог, - суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 у запропонований нею спосіб, який передбачений законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно обрано заходи забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів в подальшому може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Зазначені заходи не перешкоджають господарській діяльності Банку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Виходячи із наведеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства. Тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 14.11.2019 року.