Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 356/1373/17

провадження № 61-11271св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - служба у справах дітей Деснянської РДА в місті Києві,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року у складі судді Лисюк О. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Журби С. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 не виконує своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, не піклується про неї, жорстоко поводиться.

З 24 лютого 2017 року ОСОБА_4 , їх онука, стала проживати разом з ними за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 16 серпня 2017 року визначено місце проживання ОСОБА_4 із її бабусею ОСОБА_1

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 серпня 2017 року стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , 2007 року народження, в розмірі ј частки від доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Але не дивлячись на зазначені рішення суду, ОСОБА_3 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та повністю позбавив дитину матеріального забезпечення.

24 лютого 2017 року коли відповідач відправляв свою доньку до позивачів у Київ, він не віддав її одяг, взуття, книжок, іграшок, медичних документів. Фактично з самого народження ОСОБА_4 позивачі її повністю одягали, взували і утримували.

ОСОБА_4 категорично заперечує проти повернення до батька в Березань, посилаючись на жорстоке поводження з нею батька та його співмешканки.

За весь період проживання дитини у позивачів батько жодного разу не поцікавився станом здоров`я дитини, її справами та не надіслав жодного разу кошти на утримання дочки.

З огляду на викладене, просили суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути із ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 грудня 2017 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання онуки ОСОБА_4 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 грудня 2017 року .

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що між батьком та дитиною склались неприязні відносини, які мають триваючий характер, будь-якої можливості покращення цих відносин між учасниками даної справи суд не вбачав та дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що батько ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо утримання і виховання дочки, не піклується про неї протягом тривалого часу, а тому позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини. Однак, відповідач не позбавлений права змінивши своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у позбавленні батьківських прав.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачами не надано жодних доказів стосовно невиконання відповідачем батьківських обов`язків чи жорстокого поводження відносно його доньки ОСОБА_4 Все будується на припущеннях та фіктивних свідченнях. Жодних постанов або рішень по відібранню доньки у батька не було. У відповідача викрадено доньку, в його цивільну дружину стріляли, відповідача неодноразово били, ще й позбавили батьківських прав. Він неодноразово звертався до Деснянської Служби у справах дітей та Деснянської районної державної адміністрації в місті Києві щодо надання допомоги у зустрічах з донькою, тому що співмешканець матері відповідача ОСОБА_2 всіляко перешкоджає цим зустрічам під загрозами його побиття.

Доводи інших учасників справи

У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої та апеляційної інстанції прийняв законні рішення виключно в інтересах малолітньої дитини, позбавивши батьківських прав ОСОБА_8 . Але його це не позбавляє його можливості виправитися, змінити своє свавільне ставлення до малолітньої доньки.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

08 липня 2019 року матеріали цивільної справи № 356/1373/17 надійшли до Верховного Суду.

10 липня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного суду

Судами встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записано ОСОБА_3 та ОСОБА_9

22 травня 2013 року рішенням апеляційного суду Київської області визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , з її батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 .

07 червня 2016 року рішенням Овруцького районного суду Житомирської області задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_9 , третя особа орган опіки і піклування Березанської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позбавлено ОСОБА_9 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 є бабусею неповнолітньої ОСОБА_4 та матір`ю відповідача ОСОБА_10 .

16 серпня 2017 року заочним рішенням Березанського міського суду Київської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини був задоволений. Визначено місце проживання ОСОБА_4 із її бабусею ОСОБА_1

29 березня 2018 року постановою апеляційного суду Київської області заочне рішення Березанського міського суду від 16 серпня 2017 року було скасоване та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були відхилені. Апеляційний суд зазначив, що позивачами невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки правом на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, наділені лише батьки дитини, між якими виник спір щодо місця проживання останньої. Баба та дід у передбачених законом випадках мають право лише заявити вимоги про відібрання дитини від батьків або одного з них та передачу їм дитини.

З 24 лютого 2017 року малолітня ОСОБА_4 проживає з бабусею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .

Орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_4 .

Разом з цим висновком, розглядалося питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11 квітня 2019 року (протокол №7), на якому ОСОБА_3 повідомив, що його доньку ОСОБА_4 у 2017 році силою відібрала його рідна мати ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 , застосувавши зброю. В судовому порядку визначено місце проживання доньки разом з батьком, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не хочуть добровільно повертати йому доньку. До школи, де навчається ОСОБА_4 , він приходив, проте його не допускають спілкуватися з донькою та не віддають її особову справу. ОСОБА_3 зауважив, що він категорично проти позбавлення його батьківських прав, хоче займатися вихованням доньки, оскільки любить її, вона сенс його життя. Внаслідок конфлікту з матір`ю не має змоги цього робити. Письмових доказів щодо участі у вихованні дитини з 2017 року по цей час не надав. Комісією також встановлено, що за адресою проживання ОСОБА_3 створені належні умови для проживання малолітньої ОСОБА_4 .

Встановивши вказані обставини, врахувавши думку дитини при вирішенні питання, що стосується її життя та захищаючи інтереси малолітньої, виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Березанської міської ради вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_4 .

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК Українивизначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини

(стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України»

від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався на те, що позивачі не надали доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачами не надано, а тому суди дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2018 року справа № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалені судові рішення в частині вирішення позову про позбавлення батьківських прав підлягають скасуванню з прийняттям у цій частині нової постанови про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд касаційної інстанції відповідно до положень статті 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення судових витрат в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав (немайнового характеру) за подання апеляційної та касаційної скарги.

Оскільки за результатами розгляду касаційної інстанції ОСОБА_3 скасовано ухвалені в справі судові рішення в частині позбавлення його батьківських прав та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову, то понесені відповідачем судові витрати у зв`язку із розглядом справи в частині позовних вимог у суді апеляційної та касаційної інстанцій покладаються на позивача.

За таких обставин, судовий збір в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав (немайнового характеру)слід стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги в розмірі 960,00 грн та за подання касаційної скарги в розмірі 1 280 грн 00 коп., а всього - 2 240,00 грн, які документально підтверджені.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - служба в справах дітей Деснянської РДА в м. Києві про позбавлення батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в сумі по 1 120,00 грн. з кожного.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко І. О. Дундар В. І. Журавель
Є. В. Краснощоков