ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Херсон

Номер справи: 661/2001/19

Номер провадження: 22-ц/819/1535/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Вейтас І.В.,

Радченко С.В.,

секретар Кутузова А.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 липня 2019 року у складі головуючого судді Червоненка Д.В.,

встановив:

22 квітня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 02 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 25 березня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 13639,53 грн., яка складається з: 6136,45 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2476,78 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3535,65 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 364,96 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 625,69 грн. - штраф (процентна складова).

Зважаючи на викладене позивач просив стягнути із ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 13639,53грн., та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 липня 2019 року у задоволені позовних вимоги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору щодо суми кредиту, ціну договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки неналежним чином були вивчені надані позивачем документи в обґрунтування позовних вимог, допустивши порушення норм цивільного права. Зазначивши, що суд першої інстанції постановив рішення про відмову у задоволені позовних вимог не перевіривши розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору та частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію, що підтверджує визнання позичальником своїх зобов`язань за угодою.

Правом на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5 не скористалася.

Під час розгляду справи представник АТ КБ «Приватбанк» Логвіновська А.А. апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі.

ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах визначених цивільно-процесуальним законом, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02 липня 2013 року ОСОБА_6 надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг.

За розрахунком банку станом на 25 березня 2019 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість у розмірі 13639,53грн., яка складається з: 6136,45грн. заборгованість за тілом кредиту; 2476,78грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3535,65грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 364,96грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.; а також 500,00грн. штраф (фіксована частина), 625,69грн. - штраф (процентна складова).

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, в редакції чинній на час укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 статті 634 ЦК україни встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані докази на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу умов та правил банківських послуг, а надані банком анкета-заява, витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил банківських послуг не можуть бути розцінені як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Внаслідок чого відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору щодо суми кредиту, ціну договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19

Як вбачається з матеріалів справи Банк, пред`являючи вимоги щодо погашення кредиту, просив, окрім заборгованості за тілом кредиту, також стягнути проценти за користування кредитом, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів.

Обґрунтовуючи свої вимоги Банк, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 липня 2013 року, посилається на роздруківки витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua).

Надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 02 липня 2013 року будь-яких даних щодо погоджених сторонами істотних умов договору (суми кредиту, ціни кредиту, умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, умов щодо розміру і порядку їх нарахування) не містить.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка ознайомилась та погодилася саме з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяги з яких надані позивачем на обґрунтування своїх вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у праві №342/180/17, провадження №14-131цс19 зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом копії анкети-заяви про приєднання до Умов не можливо дійти висновку, що дана анкета-заява містить істотні умови властиві для даного типу договору, оскільки позивачем не надано жодного підтвердження про погодження ОСОБА_4 відсоткової ставки у розмірах: 2.5% в місяць(30.00% річних), 2.9% в місяць (34.80% річних), 3.6% в місяць (43.20% річних) та інших істотних умов договорів.

Як вбачається з розрахунків заборгованості відповідача Банком, окрім інших сум, заявлених до стягнення з відповідача, було визначено також і заборгованість по тілу кредиту.

З наданих представником позивача розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачем починаючи з 02 липня 2013 року по 31 серпня 2015 року було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 8 754.13 грн.

З розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2015 року вбачається, що відповідачкою з 02 липня 2013 року по 31 серпня 2015 року було сплачено 1043.55грн відсотків та 50.00грн пені.

Враховуючи, що розмір та сплату відсотків за користування кредитом та неустойки за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання сторонами погоджено не було, розмір заборгованості по тілу кредиту повинен становити 794.73грн (1888.28 - 1043.55 - 50 = 794.73) замість 1888.28грн. обрахованих позивачем у цьому розрахунку.

За період часу з 02 серпня 2015 року по 25 березня 2019 року відповідачем було витрачено 10 377.79 грн. запозичених коштів, а сплачено 13 554.14грн., що свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_4 та вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 25 березня 2019 року.

Вважаючи на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення тіла кредиту, оскільки тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем.

Доводи представника банку про те, що відповідачка частково виконуючи умови договору сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом» «Сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості») визнавала свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів не можуть бути прийняті судом, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позичальник сплачував суми на погашення кредиту з урахуванням відсотків, пені та комісії. Виписка про рух коштів за рахунком, надана банком на підтвердження своїх доводів, підтверджує внутрішні операції Банку щодо розподілення, на власний розсуд, отриманих від позичальника коштів на погашення існуючої, на думку позивача, заборгованості по процентам, пені, комісії, та не є належним доказом визнання позичальником зобов`язань по сплаті процентів, пені тощо.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

С.В. Радченко