ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2073/19
Провадження № 22-ц/4820/1625/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю представника позивача Гавриленка Р .В.,

представників відповідачів ОСОБА_5.,

ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» до Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування наказу про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, скасування рішення про державну реєстрацію речового права за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2019 року,

встановив:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» (далі - ТОВ «Агропартнер-1») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області (далі - Держгеокадастр), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування наказу про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, скасування рішення про державну реєстрацію речового права.

ТОВ «Агропартнер-1» зазначило, що 1 серпня 2008 року між Дочірнім сільськогосподарським підприємством «Агропартнер» (далі - ДСП «Агропартнер»), правонаступником якого є ТОВ «Агропартнер-1», та Хмельницькою районною державною адміністрацією Хмельницької області (далі - Райдержадміністрація) укладено договір оренди земельних ділянок №344, за умовами якого Райдержадміністрація передала ДСП «Агропартнер» у строкове платне користування дві земельні ділянки загальною площею 70,00 га, розташовані за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, строком на 10 років. Цей договір зареєстровано в Державному реєстрі земель, про що 6 серпня 2008 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі вчинено запис за №02. До теперішнього часу позивач користується земельною ділянкою та використовує її для товарного сільськогосподарського виробництва.

Наказом Держгеокадастру від 14 березня 2016 року №22-5500-СГ затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:007:0007 ) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності. На підставі цього наказу 16 березня 2016 року державним реєстратором зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку. За договором купівлі-продажу від 14 липня 2016 року ОСОБА_2 продав її ОСОБА_3

Оспорюваний наказ Держгеокадастру є незаконним, оскільки передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка входила до складу земельної ділянки, яка відповідно до договору оренди земельних ділянок №344 від 1 серпня 2008 року перебувала в користуванні позивача та не була вільною. Всупереч вимог закону Держгеокадастр відчужило орендовану земельну ділянку державної власності без згоди на це орендаря, що призвело до порушення прав останнього.

За таких обставин ТОВ «Агропартнер-1» просило суд визнати незаконним та скасувати наказ Держгеокадастру №22-5500-СГ від 14 березня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28836391 від 21 березня 2016 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:007:0007 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що на час звернення з позовом до суду у ТОВ «Агропартнер-1» було відсутнє речове право на спірну земельну ділянку, внаслідок чого оспорювані ним рішення не порушують права позивача.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агропартнер-1» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Держгеокадастр передало у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, яка входила до складу орендованої позивачем земельної ділянки державної власності, без згоди останнього, тому оскаржуваний наказ є незаконним. Оскільки після закінчення строку договору оренди ТОВ «Агропартнер-1» продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату, то цей договір поновлено на новий строк. Натомість, суд не з`ясував усіх обставин справи, не врахував норм чинного законодавства щодо переважного права орендаря на поновлення договору оренди землі та дійшов помилкового висновку про непорушення права позивача та неправильність обраного ним способу захисту цього права.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Держгеокадастр і ОСОБА_3 не висловили своєї думки щодо апеляційної скарги.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 1 серпня 2008 року Райдержадміністрація та ДСП «Агропартнер», правонаступником якого є ТОВ «Агропартнер-1», на підставі розпорядження Райдержадміністрації від 29 травня 2008 року №642/08-р уклали договір оренди земельних ділянок №344, за умовами якого ДСП «Агропартнер» одержало у строкове платне користування земельні ділянки державної власності загальною площею 70,00 га, розташовані за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Цей договір зареєстровано в Державному реєстрі земель, про що 6 серпня 2008 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі вчинено запис за №02.

Згідно п. 3.2 договору оренди договір укладено строком на 10 років, починаючи з дати його реєстрації. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження строку дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення.

Наказом Держгеокадастру від 14 березня 2016 року №22-5500-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:007:0007 ), розташовану за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та призначену для ведення особистого селянського господарства.

На підставі цього наказу 16 березня 2016 року державним реєстратором Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області Чукань Т.М. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку. Запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 березня 2016 року №28836391.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 липня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною О.Г. (реєстраційний №1373), ОСОБА_2 продав указану земельну ділянку ОСОБА_3

14 липня 2016 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Левада-2012» (далі - ФГ «Левада-2012») укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_3 передала ФГ «Левада-2012» у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:007:0007 ), розташовану за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, для вирощування товарної сільськогосподарської продукції строком на 49 років. 27 лютого 2019 року державний реєстратор Хмельницької міської ради Гурницька О.В. зареєструвала право оренди земельної ділянки, набуте ФГ «Левада-2012» за вказаним договором, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про речове право 30535596).

За договором купівлі-продажу від 4 березня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Гайдамакою О.В. (реєстраційний №221), ОСОБА_3 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_4

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Згідно висновку земельно-технічної експертизи від 25 червня 2018 року №17/18-26 (т. 1 а.с. 24-30) земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:007:0007 , яка на підставі наказу Держгеокадастру від 14 березня 2016 року №22-5500-СГ надана у власність ОСОБА_2 , накладається на земельну ділянку площею 70,0 га, яка за договором оренди земельних ділянок від 1 серпня 2008 року №344 передана Райдержадміністрацією в оренду ДСП «Агропартнер», площею 1,9243 га: зі сторони лівої межі на відстані 110,32 м, зі сторони правої межі на відстані 154,73 м.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі - Закон №161-ХІV) визначається порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

В силу ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно зі ст.ст. 18, 20 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Договір оренди землі припиняється, у тому числі, в разі закінчення строку, на який його було укладено (ч. 1 ст. 31 Закону №161-ХІV).

За змістом ч. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №161-ХІV орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Як передбачено ч. 4 ст. 9 Закону №161-ХІV, не допускається відчуження орендованих земельних ділянок державної або комунальної власності без згоди на це орендаря.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

В силу ч.ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Із положень ст.ст. 125, 126 ЗК України слідує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація проводиться, зокрема, шляхом: прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу його державної реєстрації.

Договір оренди землі укладається на певний строк, який є істотною умовою договору (ч. 1 ст. 15 Закону №161-ХІV) та визначається за згодою сторін. Орендодавець і орендар можуть продовжити строк дії договору. Закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, тягне за собою його припинення, у зв`язку з чим підлягає припиненню право особи на оренду земельної ділянки, зареєстроване в установленому законом порядку.

Норми ст. 9 Закону №161-ХІV встановлюють певні гарантії прав орендаря, зокрема відчуження земельних ділянок державної власності, тобто перехід права власності від держави до іншої особи, не допускається без згоди на це орендаря (частина 4).

Крім того, в силу ч. 5 ст. 116 ЗК України земельна ділянка може бути надана у власність громадянина лише в порядку, передбаченому чинним законодавством. При цьому земельна ділянка має бути вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи. Надання громадянину у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або користуванні іншої особи, проводиться лише після вилучення її відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що 1 серпня 2008 року Райдержадміністрація та ДСП «Агропартнер», правонаступником якого є ТОВ «Агропартнер-1», уклали договір оренди земельних ділянок строком на 10 років. Враховуючи дату державної реєстрації вказаного договору (6 серпня 2008 року), строк його дії мав закінчитися 6 серпня 2018 року.

До закінчення строку дії цього договору Держгеокадастр, яке відповідно до ст.ст. 15-1, 122 ЗК України, ст. 4 Закону №161-ХІV є орендодавцем орендованої ТОВ «Агропартнер-1» земельної ділянки, відчужило ОСОБА_2 частину цієї земельної ділянки без згоди позивача та без вилучення землі в останнього.

За таких обставин оскаржуваний наказ Держгеокадастру, а також прийняте на його підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, не відповідають вимогам закону та призвели до порушення речового права позивача.

Посилання відповідачів на те, що норми ч. 4 ст. 9 Закону №161-ХІV і ч. 5 ст. 116 ЗК України не регулюють спірних правовідносин, а оскаржувані рішення не призвели до порушення прав ТОВ «Агропартнер-1», не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому кредитор вправі обрати спосіб захисту, що наданий йому законом, на власний розсуд.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, п. 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, п. 122, від 30 жовтня 1991 року).

Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, п. 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, п. 106).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до суду з позовом про захист порушеного права, ТОВ «Агропартнер-1» послалось на те, що внаслідок незаконної передачі Держгеокадастром у приватну власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки позивач як орендар за договором оренди земельних ділянок №344 від 1 серпня 2008 року втратив право на поновлення договору оренди землі, передбачене ст. 33 Закону №161-ХІV.

У свою чергу, відповідачі заперечити переважне право ТОВ «Агропартнер-1» на укладення договору оренди на новий строк.

Порядок поновлення договору оренди землі регулюється статтею 33 Закону №161-ХІV, згідно якої по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частини 1-5).

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина 6).

Згідно з ч.ч. 8, 11 ст. 33 Закону №161-ХІV додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Аналіз положень статті 33 Закону №161-ХІV дає підстави для висновку, що для застосування частини першої - п`ятої цієї норми та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону №161-ХІV передбачена інша підстава поновлення договору оренди. Для поновлення договору оренди землі за цією нормою необхідна наявність таких юридичних фактів: продовження користування виділеною земельною ділянкою та належне виконання своїх обов`язків за договором; відсутність письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору; укладення додаткової угоди про поновлення договорів оренди.

Отже за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону №161-ХІV, буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

За змістом указаних норм права сутністю переважного права є укладення договору найму (оренди) на новий строк із встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення, тому переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк припиняється у разі недосягнення сторонами домовленості з істотних умов договору (ч. 3 ст. 33 Закону №161-ХІV).

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2018 року, тобто менше ніж за два місяці до закінчення договору оренди земельних ділянок №344 від 1 серпня 2008 року, як це передбачено у п. 3.2 договору, ТОВ «Агропартнер-1» повідомило Держгеокадастр про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому до листа-повідомлення №2073/1 (т. 1 а.с. 101) ТОВ «Агропартнер-1» додало проект додаткової угоди.

У листі від 16 липня 2018 року №19-22-0.6-4702/2-18 (т. 1 а.с. 102-104) Держгеокадастр висловило заперечення проти поновлення договору оренди землі через сплив строку повідомлення орендарем про намір продовжити дію договору та відсутність усіх належних документів.

В суді сторони визнали, що після закінчення строку договору оренди ТОВ «Агропартнер-1» продовжувало користуватися виділеними земельними ділянками, а протягом одного місяця після закінчення строку договору Держгеокадастр не направило позивачеві лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди. Натомість, у справі відсутні докази про те, що у цей період ТОВ «Агропартнер-1» належно виконувало обов`язки за умовами договору оренди землі.

Держгеокадастр і ТОВ «Агропартнер-1» не уклали додаткової угоди про поновлення договору оренди, разом із тим позивач не оскаржив цю відмову до суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір оренди земельних ділянок №344 від 1 серпня 2008 року припинено, а підстави для його поновлення відсутні.

У позові ТОВ «Агропартнер-1» просить суд скасувати наказ Держгеокадастру про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та рішення про державну реєстрацію прав останнього. При цьому позивач не оскаржує подальші правочини щодо спірної земельної ділянки (договори купівлі-продажу та оренди) і не заявляє вимоги до ОСОБА_3 , ФГ «Левада-2012», ОСОБА_4 про недійсність цих правочинів.

Враховуючи встановлену законом (ст. 204 ЦК України) презумпцію правомірності правочину, а також факт припинення речового права ТОВ «Агропартнер-1» на орендовану земельну ділянку на час його звернення до суду з позовом, задоволення цих вимог не призведе до поновлення порушеного права позивача.

ТОВ «Агропартнер-1» обрало неефективний спосіб захисту порушеного цивільного права, внаслідок чого заявлений ним позов не підлягає задоволенню.

Крім того, в частині вирішення позову щодо скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведення державної реєстрації права.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року (справа №367/2022/15-ц, провадження №14-376цс18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Висновок суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позову ТОВ «Агропартнер-1» є правильним, а доводи апеляційної скарги про належність обраного позивачем способу захисту порушеного права не відповідають закону.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Посилання суду першої інстанції на те, що оскаржувані рішення не призвели до порушення прав ТОВ «Агропартнер-1» не відповідають фактичним обставинам справи, разом із тим, це не вплинуло на правильність рішення суду, тому в силу ч. 2 ст. 376 ЦПК України воно не може бути скасоване.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 вересня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Палінчак О.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 47