ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1959/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю прокурора Ленчика В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/13141/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 серпня 2019 року (повне судове рішення складено 29 серпня 2019 року, суддя Логінова С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що працівники прокуратури Хмельницької області всупереч чинному законодавству закрили кримінальне провадження №0004071, що порушено за його заявою стосовно вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_2 і ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 07 червня 2018 року скасовано зазначену постанову слідчого в особливо важливих справах СВ прокуратури Хмельницької області Романського В.А. від 31 травня 2018 року. На думку ОСОБА_1 , незаконним рішенням слідчого та наглядових прокурорів прокуратури Хмельницької області йому завдана моральна шкода, яка полягає у марнуванні його життя, дорогоцінного часу, який останній був змушений витрачати на скасування незаконної постанови та позивач вказує, що відчував себе приниженим і морально подавленим. Позивач зазначає, що для написання скарги до слідчого судді, на її подачу, слухання та проїзду до суду і назад витратив чотири години часу, які оцінює в 40 000 грн. та 16 грн. на проїзд в маршрутному таксі. Окрім цього, позивач вказує, що витратив власний папір, електроенергію, фарбу картриджа лазерного принтера та 13,50 грн. на копіювання документів. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з Держави України на його користь 10 000 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним рішенням у вигляді постанови про закриття кримінального провадження №0004071 від 31 травня 2018 року слідчого в особливо важливих справах СВ прокуратури Хмельницької області юриста першого класу Романського В.А. та мовчазної бездіяльності наглядових прокурорів прокуратури Хмельницької області та стягнути з Держави України на його користь 40031 грн. 50 коп. майнової шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважаючи це рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає до скасування. Апелянт вказує, що суд першої інстанції виніс свавільне рішення, яким порушено права позивача на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади; право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади України в частині правомірності та добросовісності; конституційне право на свободу пересування територією України, оскільки зазначена постанова породила певні права та обов`язки; право на честь і гідність та інші немайнові права; право на справедливий суд. Крім іншого апелянт вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги рішення Верховного Суду в справі №686/20012/18, адже зазначене рішення постановлене у подібних правовідносинах. А тому ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити його позов.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура Хмельницької області погоджується із рішенням суду першої інстанції та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, прокурор зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004071 триває, його хід контролюється. Крім того, ні ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 07.06.2018 року, а ні іншим рішенням суду незаконність дій прокурора чи його протиправну бездіяльність по не скасуванню постанови слідчого поліції про закриття кримінального провадження, не визнано. Прокурор вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення вимог процесуального закону, а посилання ОСОБА_1 як на обґрунтування завданої моральної шкоди як необхідність звернення його до суду, не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування її прокуратурою.

Представник Прокуратури Хмельницької області Ленчик В.М. заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Як слідує із ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 07.09.2018 року (а.с.7) слідчим відділу прокуратури Хмельницької області Романським В.А. здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження внесеного 15.07.20015 року до ЄРДР за №0004071.

За результатами проведеного у провадженні досудового розслідування слідчим відділу прокуратури Хмельницької області від 31.05.2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях начальника ВРЗСЕ СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_2 по складу кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України.

І ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 07.09.2018 року вищезазначену постанову слідчого особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області Романського В.А. від 31 травня 2018 року скасовано з підстав неповноти досудового розслідування кримінального правопорушення.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час проведення досудового розслідування кримінального провадження за №0004071 слідчим було з`ясовано відсутність в матеріалах зазначеного кримінального провадження цивільного позову ПП «Банкір» та задоволено клопотання ОСОБА_1 про допит ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у присутності представника ПП «Банкір».

Слідчим було допитано в якості свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як представник ПП «Банкір» для проведення інших слідчих дій на неодноразові виклики до слідчого не з`явився.

Також, приєднано до матеріалів кримінального провадження копію заяви ПП «Банкір» про визнання потерпілим від 2.07.2015 року.

Зазначені обставини підтверджуються постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 28.12.2018 року, відповідно до якої кримінальне провадження №0004071, відомості про яке внесені до ЄРДР 15.07.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень по ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України закрито за відсутністю у діях начальника ВРЗСЕ СВ Хмельницького МВ УМВСУ у Хмельницькій області ОСОБА_2 складу правопорушень (а.с. 65-68).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з їх безпідставності, оскільки реалізація ОСОБА_1 свого права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є порушенням його прав та не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права та надав відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України правову оцінку усім зібраним доказам.

Так, згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу положень ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

З огляду на вищенаведене, саме позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованими та протиправним, судова колегія вважає їх голослівними, адже судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення вірно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а саме: положення ст. ст. 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України та вірно застосовано норми процесуального права: 76 81 ЦПК України. А саме лише посилання в апеляційній скарзі на положення ст. ст. 22, 23, 276 ЦК України не є обґрунтуванням незаконності судового рішення.

Також, безпідставними є доводи апелянта на порушення його особистого немайнового права щодо правомірної, добросовісної і кваліфікованої діяльності слідчого, як працівника органу державної влади, що не було захищено судом, адже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 303 КПК України на оскарження рішення, дій або бездіяльності слідчого або прокурора і в такий спосіб отримав захист своїх прав, які вважав порушеними.

Посилання апелянта на те, що підставою для скасування судового рішення є порушення норм процесуального права, а саме: судове рішення не відповідає вимогам п. 4 ст. 265 ЦПК України, є такими, що не заслуговують на увагу, адже мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить встановлені судом фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінка наданих учасниками справи доказів, мотивована оцінка позиції учасників справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, висновок суду щодо наявності чи відсутності порушення прав, свобод чи інтересів позивача, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

І, на думку колегії суддів, ці доводи апеляції зводяться до власного тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права і незгодою з встановленими судом обставинами справи та оцінкою доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги рішення Верховного Суду по справі №686/20012/18 судовою колегією відхиляються, оскільки Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, тому суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин вірно врахував висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 04.07.2018 року по справі №638/14260/16-ц та від 31.07.2019 року по справі №686/22133/18 і висновки Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2017 року по справі №751/10092/16-ц та від 01.11.2017 року по справі №464/172/16-ц.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк