Номер провадження 2/754/1017/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвої А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітнього,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 , діючи через представника - адвоката Фетісова Євгена Павловича звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 .

Вимоги позову обґрунтовано наступним.

09 липня 2016 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у Позивача з відповідачем ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_4 . На день укладення шлюбу, Позивач перебувала на шостому місяці вагітності.

Сімейні відносини Позивача з Відповідачем не склалися - у сторін виявилися різні життєві погляди, цілі і прагнення, а через постійні суперечки подальше спільна життя стало неможливим, у зв`язку із чим 13 жовтня 2017 року Позивачем був поданий позов про розірвання шлюбу з Відповідачем та 17 жовтня 2017 року Деснянським районним судом міста Києва (суддя Лісовська О.В.) було відкрите провадження у справі № 754/13502/17, провадження № 2/754/6403/17.

Зазначено, що ще з часів дошлюбних відносин, відповідач ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями. В січні 2016 року Позивач завагітніла від відповідача ОСОБА_3 , при цьому він її запевняв, що зміниться та припинить зловживати алкоголем. Позивач йому повірила, оскільки спочатку бачила його наміри побороти алкогольну залежність, зокрема, він декілька разів (в січні та квітні 2016 року) «кодувався» від алкогольної залежності та мав в подальшому продовжувати таке «кодування» кожні три місяці.

Вказано, що 09 липня 2016 року позивач із відповідачем ОСОБА_3 уклали шлюб та в цьому ж місяці він мав робити чергове «кодування» від алкогольної залежності. Однак, вже на третій день після весілля у нього почався тривалий «запій» та ні в цьому місяці липні, ні в подальшому він більше не «кодувався», а навпаки - знову почав систематично вживати алкогольні напої.

Систематично перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відповідач ОСОБА_3 постійно ініціював сварки, пред`являючи Позивачу безпідставні претензії, ображаючи та принижуючи її гідність, що зробило її спільне життя із ним нестерпним. Крім того, від зазначених постійних сварок та перебування в постійному стані стресу істотно погіршилось психічне здоров`я Позивача, у тому числі вона втратила нормальний повноцінний сон та працездатність.

На початку вересня 2016 року, коли Позивач вже перебувала на восьмому місяці вагітності, відповідач ОСОБА_3 взагалі пішов з дому та більше не повернувся.

Ні під час останніх місяців вагітності Позивача, ні під час народження нею дитини, ні після народження дитини, відповідач ОСОБА_3 жодної участі у фінансовому забезпеченні її та малолітнього сина не брав та жодної допомоги не надавав.

До сьогоднішнього дня Позивач самотужки доглядає їхнього із відповідачем ОСОБА_3 малолітнього сина. Відповідач ОСОБА_3 , при цьому, не намагається і не бажає хоч якось матеріально нам допомагати.

У той же час, очевидно, що по мірі того як ОСОБА_4 дорослішає, він потребує все більше матеріального забезпечення для свого розумового, фізичного та духовного розвитку та із його зростанням, зростають і його потреби, а отже зростають і витрати. Позивач ніде не працює, оскільки знаходиться в декретній відпустці по догляду за малолітнім сином до досягнення ним трирічного віку, тому єдиним джерелом утримання дитини є фінансова допомога її батьків. Більше того, Позивач навіть не має можливості працювати, оскільки малолітньому ОСОБА_4 , на момент подання даного позову, виповнився лише 1 (один) рік 1 (один) місяць. Крім того, ОСОБА_4 , як і будь-яка дитина, хворіє, у зв`язку із чим виникає необхідність в витратах на його лікування, на його додаткове посилене харчування та оздоровлення.

Зазначено, що Позивачу відомо про те, що відповідач ОСОБА_3 вже тривалий час неофіційно працює та хоча має нерегулярний мінливий дохід, але цей дохід, в середньому щомісячно, є не меншим ніж 40 000 (сорок тисяч) гривень, у тому числі, наскільки Позивачу відомо, він є власником нерухомого майна, а тому відповідач ОСОБА_3 об`єктивно має реальну можливість утримувати малолітнього сина, погашати додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, та утримувати Позивача до досягнення дитиною трьох років. Вказано, що при цьому, відповідач ОСОБА_3 умисно приховує дійсний розмір своїх доходів та робить усе можливе, щоб ухилитися від сплати аліментів. Всі свої доходи відповідач ОСОБА_3 витрачає лише на себе та на свої власні потреби.

Будь-які спроби Позивача, домовитись із відповідачем ОСОБА_3 про добровільну сплату ним коштів на утримання дитини, сплату додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, та на її утримання до досягнення дитиною трьох років, були відповідачем ОСОБА_3 проігноровані, тому Позивач вимушена звертатись за захистом до суду.

Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд:

1. Стягнути з ОСОБА_3 (відповідача) на її користь кошти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (аліменти) в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття;

2. Стягнути з ОСОБА_3 (відповідача) на її користь додаткові витрати на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що викликані особливими обставинами, в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття;

3. Стягнути з ОСОБА_3 (відповідача) кошти на її утримання як дружини, з якою проживає малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років;

4. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення по даній справі в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Журавської О.В. від 20 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 грудня 2017 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Дем`яненко Миколою Володимировичем, в порядку ст. 178 ЦПК України подано Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач - ОСОБА_3 частково визнає позов, при цьому не погоджується з твердженням ОСОБА_2 , якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_3 заявляє, що він надавав, надає та готовий надавати в подальшому матеріальну допомогу на користь ОСОБА_2 та їх малолітнього сина ОСОБА_4 - в міру своєї можливості та у відповідності до чинного сімейного законодавства. ОСОБА_3 готовий в рамках цього позову надавати в подальшому матеріальну допомогу в твердій грошовій сумі, в загальному розмірі 1500 грн. на користь ОСОБА_2 , в тому числі:

?кошти в твердій грошовій сумі (в тому числі - на додаткові витрати викликані особливими обставинами) на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 - в розмірі 750 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття

?кошти в твердій грошовій сумі, на утримання ОСОБА_2 , як дружини, з якою проживає малолітній син - в розмірі 750 грн. щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 трьох років.

ОСОБА_3 готовий в рамках цього позову, в подальшому добровільно збільшити суму аліментів, за умови покращення його матеріального стану.

ОСОБА_3 заперечує проти позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, з якою проживає малолітня дитина, до досягнення дитиною трьох років, а також визначення у участі у додаткових витратах на малолітню дитину, поданого ОСОБА_2 в частині обставин, якими позивач обґрунтовує позов.

Так, ОСОБА_3 заперечує проти позову, та заявляє, що не зловживає алкогольними напоями, тим більше - систематично, тим більше - з необхідністю кодування.

ОСОБА_3 заявляє, що ці твердження ОСОБА_2 не відповідають дійсності. Відповідач заявляє, що він фізично не може дозволити собі зловживати алкогольними напоями, адже має захворювання нирок та ряд інших діагностованих в нього хронічних хвороб.

Відповідач ОСОБА_3 не є особою, що систематично зловживає алкогольними напоями, через що потребує відповідного лікування створює суспільну небезпеку для оточуючих. З Довідки Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотератія» вбачається, що за даними облікової документації, ОСОБА_3 під наркологічним диспансерно-динаічним наглядом не перебуває.

ОСОБА_3 заперечує проти позову, та заявляє, що він не є особою, яка, через зловживання алкогольними напоями, пред`являв до дружини безпідставні вимоги, ображав її честь та гідність, провокував сімейні сварки та робив сімейне життя та спільне проживання нестерпним» - яким його їсться представити в позовній заяві ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 заявляє що він може дозволити собі вживання алкоголю, в міру розумного, час від часу, на свята, в компанії. Також, Відповідач заявляє, що він має добрий, дружелюбний характер. Звичайно, як і в будь-якому подружньому житті, між позивачем та відповідачем траплялися суперечки, але їх не можна називати сімейними сварками, спровокованими ОСОБА_3 , під час яких він, в нетверезому стані, висував до своєї дружини безпідставні претензії, ображав її честь та гідність, створюючи нестерпним подружнє життя. Відповідні твердження ОСОБА_2 , викладені в позовній заяві не відповідають дійсності.

ОСОБА_3 заперечує проти позову в тому, що він, ніби маючи стабільно високі «неофіційні» заробітки, а також, зареєстроване на відповідачі нерухоме майно, витрачає свої зароблені кошти на себе, взагалі матеріально не допомагаючи ОСОБА_2 під час вагітності та після народження їх сина ОСОБА_4 , 2016 року народження, твердження ОСОБА_2 не відповідають дійсності.

ОСОБА_3 , нажаль, не має постійного заробітку. Це пов`язано із хронічними хворобами. Також, на ОСОБА_3 не зареєстровано жодного нерухомого майна, а ні на праві власності, ні на інших підставах, передбачених чинним законодавством.

Коли ж, ОСОБА_3 , дізнався, що в нього буде дитина, він находив можливість любого заробітку і надавав матеріальну допомогу, в міру своїх можливостей, включаючи отримання грошей в кредит (позику). Також, зі своїх пенсій, по мірі можливості допомогу ОСОБА_2 надавали і будуть надавати в подальшому батьки ОСОБА_3 - бо вона їх невістка, а ОСОБА_4 - їх єдиний онук.

Звертає увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_2 усіляко заперечувала проти того, щоб матеріальну допомогу ОСОБА_3 та його батьки перераховували їй на картку. Мотивуючи це побоюваннями, що ніби то гроші з картки можуть викласти шахраї. Також, ОСОБА_3 та його батьки надавали допомогу ОСОБА_2 не тільки грошима, а і майном - купляючи для дитини необхідні речі.

Також, ОСОБА_3 заперечує проти позову в частині твердження ОСОБА_2 про те, що він пішов від неї, залишивши її на восьмому місяці вагітності одну і без засобів до існування. ОСОБА_3 стверджує, що це твердження ОСОБА_2 не відповідає дійсності. Насправді, подружжя почало проживати окремо одне від одного десь в кінці листопада 2017 року, приблизно на третій день після хрестин ОСОБА_4 , а до цього часу подружжя жило разом. При цьому, весь цей час, коли подружжя не жило разом, ОСОБА_3 та його батьки, по мірі можливості надавали допомогу грошима та речами, про що вже зазначалося вище.

Також, ОСОБА_3 заперечує проти позову в частині твердження ОСОБА_2 стосовно того, що він не цікавиться своїм новонародженим сином та не бажає приймати участі в його вихованні, сприяти духовному та фізичному розвитку ОСОБА_4 , 2016 року народження. ОСОБА_3 заявляє, що ці твердження його дружини не відповідають дійсності.

Крім того, Відповідач в поданому до суду відзиві зазначає, про створення перешкод зі сторони Позивача у його участі у вихованні малолітнього сина та створення перешкод з боку позивача ОСОБА_2 у спілкуванні його батьків із малолітнім онуком.

Окрім цього, ОСОБА_3 , заперечує проти розміру аліментів, які позивач просить суд стягнути з нього в рамках даного позову. Загальна сума аліментів, яку позивач просить суд стягнути з відповідача - 11200 гривень, щомісяця.

ОСОБА_3 заперечує проти сплати такої суми грошових коштів на користь ОСОБА_2 - саме в такому розмірі. Наведені суми витрат позивача у вересні - жовтні 2017 року, не можуть слугувати доказами того, що позивач зробила ці витрати лише за свій рахунок. Окрім цього, далеко не з усіх чеків, копії яких додано до позовної заяви ОСОБА_2 , можна встановити, що вони підтверджують її витрати, пов`язані з предметом заявленого нею позову про стягнення аліментів утримання малолітньої дитини та дружини, з якою проживає малолітня дитина, до досягнення дитиною трьох років, а також визначення розміру участі додаткових витратах на малолітню дитину. Крім того, посилається на ст. 75 СК України.

Окрім цього, зазначено, що ОСОБА_3 проживає разом зі своїми батьками, які є не працездатними за віком і потребують його матеріальної підтримки. Отже, ще певна частина щомісячного заробітку ОСОБА_3 йде на матеріальну підтримку його непрацездатних батьків, участь у сплаті за комунальні послуги, придбання продуктів харчування.

Звертає увагу суду на те, що він має бажання надавати матеріальну підтримку своїй дружині - ОСОБА_2 та своєму малолітньому сину - ОСОБА_4 , проте не має можливості надавати таку матеріальну допомогу (аліменти) в розмірі, який позивач просить стягнути з нього в їй позовній заяві.

Всі ці обставини ОСОБА_3 просить суд прийняти до уваги при визначенні розміру аліментів, в рамках позову заявленого його дружиною ОСОБА_2 .

Вказано, що ОСОБА_3 не має постійної роботи та стабільного заробітку, він активно її шукає і стоїть на обліку в Центрі зайнятості міста Києва. ОСОБА_3 бажає допомагати їх спільному сину ОСОБА_4 матеріально. Також, по мірі можливості, допомогу грошима та речами готові надавати батьки ОСОБА_3 . ОСОБА_3 та його батьки заявляють про своє бажання приймати всебічну участь у вихованні ОСОБА_4 , спілкуванні чим, сприяти духовному, розумовому та фізичному розвитку дитини.

Посилаючись на викладені заперечення, просить суд:

?Прийняти до розгляду заперечення проти позову;

?Взяти до ваги аргументи та докази, якими обґрунтоване це заперечення проти позову та надати їм об`єктивну оцінку в їх сукупності та повноті;

?Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, з якою проживає малолітня дитина, до досягнення дитиною трьох років, а також визначення розміру участі у додаткових витратах на малолітню дитину, за умови надання ОСОБА_2 гарантії вільного і безперешкодного здійснення ОСОБА_3 та його батьками щодо спілкування з ОСОБА_4 , його виховання, а також здійснення ними інших прав та обов`язків, передбачених сімейним законодавством України

?Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну допомогу (аліменти) в твердій грошовій сумі, в загальному розмірі 1500 гривень, щомісяця, починаючи з пред`явлення позову - в тому числі:

?кошти в твердій грошовій сумі (в тому числі - на додаткові витрати викликані особливими обставинами) на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 - в розмірі 750 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття

?кошти в твердій грошовій сумі, на утримання ОСОБА_2 , як дружини, з якою проживає малолітній син - в розмірі 750 грн. щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 трьох років.

?В іншій частині позовних вимог, ОСОБА_2 відмовити.

26 березня 2018 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Фетісовим Євгеном Павловичем, в порядку ст. 179 ЦПК України подано Відповідь на відзив, в якому сторона позивача зазначила наступне.

За час який минув з дня подання позивачем ОСОБА_2 позову по даній справі, рішенням Деснянського районного суду м. Києва (суддя Лісовська О.В.) від 01.02.2018 року по цивільній справі № 754/13502/17, провадження № 2/754/1952/18 за позовом позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, позовні вимоги були задоволені та шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був розірваний.

Сторона позивача, вважає, що на виконання вимог норм ст.ст. 12, 81, 77-80 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 достатньою кількістю належних, допустимих та достовірних доказів доводить обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. У той же час, відповідач ОСОБА_3 не довів обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, в частині, в якій він їх не визнає.

Зазначено, по-перше, що документи, додані представником відповідача до відзиву, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки представник відповідача, в порушення вимог ч. 9 ст. 83, ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України, заздалегідь не надіслав (не надав) їх копії іншим учасникам справи (позивачу ОСОБА_2 Ї, та не додав до відзиву підтвердження надсилання (надання) позивачу ОСОБА_2 копій цих документів. По-друге, документи, додані представником відповідача до відзиву, не можуть бути взяті судом до уваги також з іншої підстави, оскільки представник відповідача, в порушення вимог ч.ч. 2, 5 ст. 95 ЦПК України, належним чином не засвідчив копії доданих ним документів та не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналів цих документів. Навіть якби додані представником відповідача до відзиву документи були подані представником відповідача у встановленому процесуальним законодавством порядку, то й у такому випадку ці документи не можуть бути взяті судом до розгляду, оскільки вони є неналежними доказами по справі та не містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що надавав та надає матеріальну допомогу на користь позивача ОСОБА_2 та їх малолітнього сина в міру своєї можливості, та у відповідності до чинного сімейного законодавства України. Однак, відповідач ОСОБА_3 не надав жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження цього. Зокрема, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що отримував гроші в кредит (позику) для надання матеріальної допомоги позивачу ОСОБА_2 та їх малолітньому сину. Однак, додані представником відповідача незасвідчені копії документів ТОВ «Дебтфорт Фінанс», ТОВ «Компаньйон Фінанс», ТОВ «Кредитна установа «Інвест Фінанс Сіті» та ТОВ «Фінансова компанія «Філігран» не підтверджують, що цільовим призначенням отримуваних відповідачем ОСОБА_3 кредитів (позик) було саме надання матеріальної допомоги позивачу ОСОБА_2 та їх малолітньому сину, а не отримання відповідачем ОСОБА_3 цих кредитів (позик) для власних особистих потреб.

Як обґрунтовано позивачем ОСОБА_2 в її позові, що в дійсності, ні під час останніх місяців її вагітності, ні під час народження нею дитини, ні після народження нею дитини, відповідач ОСОБА_3 жодної участі у її фінансовому забезпеченні та забезпеченні малолітнього сина не брав та жодної допомоги не надавав. До сьогоднішнього дня позивач ОСОБА_2 самотужки доглядає їх із відповідачем ОСОБА_3 малолітнього сина, а відповідач ОСОБА_3 , при цьому, не намагається і не бажає хоч якось матеріально їм допомагати. Малолітньому сину позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 реально не вистачає на все необхідне для його нормального розвитку та проживання. Крім того, малолітній ОСОБА_4 , як і будь-яка дитина, хворіє, у зв`язку із чим виникає необхідність в витратах на його лікування, на його додаткове посилене харчування та оздоровлення.

Сторона позивача звертає увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_3 зазначив, що він не має постійного заробітку, що начебто пов`язано із хронічними хворобами. Однак, відповідач ОСОБА_3 не зазначив, яким чином його хвороби, якщо дійсно такі наявні, перешкоджають йому постійно офіційно працювати, оскільки на переконання позивача ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 просто не має (і ніколи не мав) бажання постійно офіційно працювати та його влаштовують неофіційні заробітки, щоб він мав можливість уникати виконання своїх обов`язків, зокрема, по сплаті ним аліментів на утримання свого сина, маніпулюючи начебто неможливістю надання ним матеріальної допомоги.

Сам відповідач ОСОБА_3 підтверджує наявність у нього щомісячного заробітку у достатньому розмірі для лікування, підтримки непрацездатних батьків, сплати комунальних послуг, придбання продуктів харчування, тощо. Однак, в переліку витрат відповідача ОСОБА_3 немає місця для витрат на утримання його малолітнього сина. Вже не кажучи про те, що відповідач ОСОБА_3 взагалі не надав жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження таких його витрат на лікування, на підтримку непрацездатних батьків (та на підтвердження того, що його батьки взагалі перебувають на його утриманні), на сплату комунальних послуг, на придбання продуктів харчування та на підтвердження іншого зазначеного ним «тощо». Надані Відповідачем документи на підтверджують активного пошуку роботи.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_2 зазначила, що є загальновідомим, що багато чого оплачується готівкою, без документального підтвердження такої оплати, тому на підтвердження її витрат вона додала лише частину з тих письмових доказів, які збереглись у неї та оригінали яких наявні у неї, на загальну суму 21377,38 грн., з яких вона витратила 6350,09 грн. лише у вересні 2017 року та 6214,04 грн. в жовтні 2017 року.

У той же час, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що готовий надавати матеріальну допомогу в твердій грошовій сумі в загальному розмірі 1500 гривень щомісячно. Отже, відповідач ОСОБА_3 готовий сплачувати лише мінімальний законодавчо встановлений розмір аліментів на дитину в сумі 713 грн. та лише 37 грн. на додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, чого очевидно недостатньо для утримання малолітньої 1-річної дитини, хоча відповідач ОСОБА_3 має реальну фінансову можливість утримувати малолітнього сина, погашати додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, та утримувати позивача ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років в розмірі достатньому для належного забезпечення позивача ОСОБА_2 та малолітнього сина.

Також сторона позивача звертає увагу суду, що відповідач ОСОБА_3 зазначив, що начебто фізично не може дозволити собі зловживати алкогольними напоями через захворювання нирок та інші хронічні хвороби, тим не менш такі хронічні хвороби не перешкоджають йому дозволяти собі вживання алкоголю «час від часу, на свята, в компанії», про що зазначив сам відповідач ОСОБА_3

Наголошують, що відповідач ОСОБА_3 неправдиво зазначив у своєму відзиві, що він проживав разом із позивачем ОСОБА_2 начебто до листопада 2017 року.

Відповідач ОСОБА_3 не надав жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження існування перешкод з боку позивача ОСОБА_2 у його спілкуванні із малолітнім сином, а також про нібито створення якихось перешкод з боку позивача ОСОБА_2 у спілкуванні його батьків із малолітнім онуком, а також не надав жодних доказів, що він взагалі хоч раз побажав побачитись та поспілкуватись із своїм малолітнім сином та не зазначив, які дії ним були вжиті, якщо він вважає, що його права на батьківство були порушені.

Таким чином, вважають, що суд має захистити права та законні інтереси позивача ОСОБА_2 , а також малолітнього ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ,. та ухвалити рішення, яким:

?стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 кошти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (аліменти) в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

?стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що викликані особливими обставинами, в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

?стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 кошти на утримання позивача ОСОБА_2 як дружини, з якою проживає малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3200 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років.

?в силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення по даній справі в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно Розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва Зубець Л.В. «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» від 30.03.2018 р., у зв`язку із повідомленням судді Журавської О.В. про перебування на довідці по догляду за хворою дитиною та на підставі погодженого головою суду акту прийняття-передачі справ, відповідно до пункту 2.3.36 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. №30 (зі змінами), призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/15309/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітнього.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 березня 2018 року, справа №754/15309/17 розподілена в провадження судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року прийнято до розгляду справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітнього. Призначено підготовче засідання по названій справі.

Протягом підготовчого розгляду позивач, представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі.

Стороною відповідача позов не визнано.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітнього. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві та поданими доказами.

Представник відповідача, відповідач до судового засідання 20.08.2019 року не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Дем`яненко М.В., 20.08.2019 року через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання у відсутності відповідача та представника відповідача та просив призначити справу до судового розгляду. Відзив, поданий ОСОБА_3 на позовну заяву підтримав.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, 07 лютого 2019 року, судом винесено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 07 лютого 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - Дем`яненко М.В. був присутній, що підтверджується протоколом судового засідання від 07.02.2019 року (том №2, а.с.20-21).

З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що відповідач, представник відповідача, будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`явились до судового засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторони відповідача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , суду надала показання, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з донькою (позивач), сином та онуком ОСОБА_4 .

Суду повідомила, що онук проживає з нею з народження. Відповідач - ОСОБА_3 не виконує свої обов`язки по утриманню малолітнього сина. ОСОБА_3 з ними не проживає, не з`являється, грошей не надає. Коштів не надає з народження. Через тиждень після народження дитини пішов. З 2016 року ОСОБА_3 пішов після сварки, дитині було 3 місяці, більше не повертався, грошей не надавав. У дитини кіста в головному мозку. ОСОБА_2 не працює та немає такої можливості, потребує матеріальної допомоги. Батьки Відповідача не приходили до дитини жодного разу. ОСОБА_3 допомогу для дитини не пропонував, погрожував ОСОБА_2 по телефону. Батьки відповідача дали гроші ОСОБА_2 один раз, яку суму не пам`ятає. Сестра ОСОБА_3 грошей не надавала, її та її чоловіка бачила на весіллі. Родичі відповідача до дитини приходити не бажали.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , суду надала показання, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_3 . Суду повідомила, що де проживає онук їй відомо, була там багато разів, але тільки до порогу, в дім не пустили. ОСОБА_3 спілкується з ОСОБА_2 частково. Останні 4 місяці матеріальну допомогу не надає. Раніше надавав грошима тільки в руки. Вона передавала ОСОБА_2 речі та гроші, краватку, коляску. ОСОБА_3 їй каже, що буває у дитини. Перед новим роком вони розійшлись, дитині було 3 місяці. ОСОБА_3 не працює через хворобу нирок, має велику кількість кредитів. Чи давав кошти останні три місяці свідку не відомо, а раніше надавав, підтверджень немає. Повідомила, що Позивач не хотіла отримувати кошти на картку. ОСОБА_2 свідку говорила, що працює дизайнером. Про стан здоров`я онука свідок нічого не знає, ОСОБА_2 ніколи нічого не казала. Інвалідом ОСОБА_3 не визнаний. Свідок, вважає, що 1500 грн. достатньо для утримання позивача та сина.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , суду надала показання, що є рідною сестрою ОСОБА_3 Суду повідомила, що ОСОБА_3 жив з ОСОБА_2 до грудня 2016 року. До пологів жили в батьків ОСОБА_3 Кошти брат надавав. Сім`ю забезпечував ОСОБА_3 , коли жив з ОСОБА_2 . ОСОБА_3 приходив до дитини, речі передавав через неї. ОСОБА_3 живе з матір`ю в хаті 1940 року. Свого автомобіля брат немає. Свідок суду повідомила, що вона надавала речі (має двох дітей), до ОСОБА_4 приходила останній раз в лютому 2018 року. Кошти не надавала та не передавала. ОСОБА_3 свій батьківський обов`язок намагається виконувати - передає речі для дитини через неї. ОСОБА_2 повідомила свідку, що працює і не може приймати гостей до 19 год. 00 хв. Зазначила, що у ОСОБА_20 є кошти від держави, вони допомагають речами. Про здоров`я дитини ОСОБА_2 ніколи не казала. Свідок зазначила, що ОСОБА_3 є працездатним, не є інвалідом. Вважає, що 1500 грн. достатньо для утримання сина та колишньої дружини.

Суд, заслухавши вступне слово сторін, показання свідків, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень та поданих стороною відповідача доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 ,актовий запис №2296 (том.№1, а.с.12).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 09 липня 2016 року у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №773. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_3 », дружини - « ОСОБА_2 » (том.№1,а.с.11).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розірвано (том.№1, а.с.118).

На даний час малолітня дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина не надає.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного.

Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Доказів щодо майнового стану та доходів відповідача позивач не надав.

Суд враховує , що відповідач є працездатною особою і має доходи; він не має інших неповнолітніх дітей, осіб, на утримання яких з нього були б стягнуті аліменти.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що відповідач утримує своїх непрацездатних батьків, оскільки у довідці, наданій стороною відповідача міститься лише інформація про отримання батьками пенсії за віком, що не яким чином не підтверджує, що відповідач здійснює догляд за своєю матір`ю та батьком. Відомостей про те, який стан здоров`я матері та батька відповідача, який рівень її доходів та обсяг витрат на лікування та догляд, про те, чи є можливість отримувати допомогу від інших членів сім`ї (якщо такі є) суду не було надано. Сторони повинні довести обставини, на які вони посилаються належними та допустимими доказами.

Інші докази не стосуються предмету спору.

Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, прожитковий мінімум, встановлений з 01.01.2019 року Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

З огляду на вказане, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, враховуючи матеріальне становище платника аліментів та матеріальне становище утримувача аліментів, часткове визнання позову відповідачем і з огляду на бажання позивача отримувати кошти на утримання сина в твердій грошовій сумі, суд вважає за можливе частково задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Крім цього, зазначення того, що аліменти на утримання дитини мають бути не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, має місце у тому разі, якщо аліменти стягуються у виді певної частки від доходу заробітку платника аліментів, а не при визначенні виду стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, надавши на підтвердження цих обставин відповідні докази.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Частиною першою ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Законом України №1368-VIII від 17.05.2016 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Щодо вимоги Позивача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Позивачем на підтвердження додаткових витрат на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 долучено ряд фіскальних чеків на загальну суму 21377,38 грн.

Витрати, зазначені позивачкою не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дитини (творчих, спортивних тощо), а тому не є додатковими. Зазначені витрати є повсякденними та охоплюються питанням стягнення аліментів, які відповідач зобов`язаний сплачувати згідно рішення суду.

При цьому, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, тощо).

Так в матеріалах справи відсутні будь-які довідки лікаря педіатра (сімейного лікаря) із визначенням необхідності придбання конкретних медичних препаратів, необхідних саме для діагностики та лікування дитини, відсутні будь-які належним чином оформлені медичні рекомендації відповідних медичних установ, лікарів, тощо.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання сина у зазначеному позивачем розмірі, оскільки позивачем неналежно сформовано доказову базу щодо понесення нею саме додаткових витрат на утримання дитини, тобто на розвиток його особливих здібностей, витрат на його спеціальне лікування. У зв`язку з вище зазначеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги Позивача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.75СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідност.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Згідност.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини.

Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення на її утримання з відповідача аліменти до досягнення дитиною трьох років слід задовольнити частково.

З відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання матері дитини, з якою проживає дитина, в розмірі 750 грн. кожного місяця до досягнення дитиною трьох років, крім того відповідач погоджується виплачувати аліменти саме в такому розмірі на утримання матері до досягнення дитиною трьох років.

Суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі, оскільки є працездатним, має задовільний стан здоров`я, інших непрацездатних осіб на утриманні не має. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для матері дитини, з якою проживає дитина, в період догляду за дитиною до трьохрічного віку.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 80, 84, 180,181,182,184, 191, СК України, керуючись ст.ст.10,13,77-81,89,141,247,258,263-265,273,352,354,430 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітнього задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Києва, ІНН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Києва) аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 20 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Києва, ІНН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Києва) аліменти на її утримання в розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з 20 листопада 2017 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Києва, ІНН НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Допустити виконанні рішення в частині стягнення аліментів на дитину в межах суми платежу за один місяць.

Суддя: