Справа № 442/5257/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/811/1735/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Курій Н.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 9452.38 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 31.08.2012 року між ПАТ « ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R1В, згідно умов якого позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Відповідач зобов`язань за кредитним договором не виконав, а тому у нього склалася заборгованість у розмірі 9452.38 грн. Між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення права вимоги №071114нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за згаданим кредитним договором, яке на підставі договору набуло право вимоги грошових коштів від відповідача.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 9452,38 грн. заборгованості за кредитним договором № R1В, від 31.08.2012 року в розмірі 9452,38 грн. та 243,60 гривень судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ухваливши рішення у даній справі без належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надіслання копії позовної заяви, без повідомлення про час та місце розгляду справи, суд першої інстанції порушив її права та інтереси, розглянувши справу протягом двох тижнів з дня відкриття провадження. Вказує, що договір про відступлення права вимоги між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено 29.05.2015 року, а кредитний договір між ОСОБА_1 та ПАТ «ВТБ Банк» 31.08.2012 року, тобто, договір факторингу був укладений значно раніше кредитного договору. Крім того, сума забогованості, яку стягнув суд, не підтверджена жодними розрахунками. Просить рішення суду скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову з врахуванням положень ст. 257 ЦПК України. Вирішити питання про поворот виконання рішення відповідно до вимог ст. 444 ЦПК України.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили, суд ухвалив розглядати справу у відсутності сторін.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, якими є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частина 3 ст. 376 ЦПК України передбачає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема: справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України (в редакції 2004 року) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 03.08.2015 року.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду від 04.08.2015 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справи та призначено справу до судового розгляду на 18 серпня 2015 року.

Згідно супровідного листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.08.2015 року копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками надсилались на адресу ОСОБА_1 , однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.42).

Разом з тим, 18.08.2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було розглянуто цивільну справу та ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 9452,38 грн. заборгованості за кредитним договором № R1В, від 31.08.2012 року в розмірі 9452,38 грн. та 243,60 гривень судового збору.

Отже, справу розглянуто судом першої інстанції у відсутності відповідача ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки відповідно до п. п. 3, 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України допущення судом першої інстанції наведених вище порушень процесуального закону є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті справи, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового погашення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2012 року, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R1В, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 11700 грн. за процентною ставкою у розмірі 34,5 % річних, терміном на три роки, з поверненням кредитних коштів щомісячно відповідно до графіку.

Відтак, між сторонами склалися кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № R1В від 31.08.2012 року.

Отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від 31.08.2012 року, що підтверджує виконання банком зобов`язань за кредитним договором.

Матеріалами справи також підтверджується, що 07.11.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення права вимоги № 071114нв, згідно умов якого, первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору (позивачу) свої права вимоги до відповідача, а новий кредитор (позивач) набув права вимоги первісного кредитора за кредитним договором укладеним з відповідачем.

Відтак, відповідно до додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №071114 нв від 07.11.2014 року (Реєстр права вимоги №1), ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № R1В від 31.08.2012 року.

Долученим до справи розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 07.11.2014 року, повідомленням про відступлення права вимоги від 14.11.2014 року, повідомленням від 14.11.2014 року про порядок погашення заборгованості за кредитним договором № R1В від 31.08.2012 року, підтверджується заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 9452.38 грн. станом на 07.11.2014 року, що є доказом невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, а тому колегія судів приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення.

З долученого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до позовної заяви розрахунку вбачається, що у відповідача склалася заборгованість за кредитним договором № R1В від 31.08.2012 року у розмірі 9452,38 грн., з яких: 7461,84 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1990,51 грн. заборгованість за відсотками.

Долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором № R1В від 31.08.2012 року у розмірі 9452,38 грн., всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, ОСОБА_1 не спростований іншим розрахунком, а зазначена у ньому інформація щодо розміру заборгованості також не спростована належними та допустимими доказами.

А відтак, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути 9452,38 грн. заборгованості за кредитним договором № R1В від 31.08.2012 року.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № R1В, від 31.08.2012 року в розмірі 9452,38 грн., з яких: 7461,84 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1990,51 грн. заборгованість за відсотками та 243,60 гривень судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 14.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Курій Н.М.

Цяцяк Р.П.