ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/4003/18

Провадження № 22-ц/818/3010/19

08 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Імексбанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Матвієнка Андрія Анатолійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 березня 2019 року (суддя Фанда О.А.) по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Матвієнка Андрія Анатолійовича про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили:

-визнати припиненим з 26 лютого 2018 року у зв`язку з повним виконанням зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «ІМЕКСБАНК» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №09-0842 від 25 грудня 2007 року та додатковою угодою № 1 до нього від 14 січня 2009 року;

-визнати відсутнім у відповідача права на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №09-0842 від 25 грудня 2007 року та додаткової угоди № 1 до нього від 14 січня 2009 року;

-визнати припиненим з 26 лютого 2018 року укладений між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та позивачами договір іпотеки № 03-134-І від 25 грудня 2007 року;

-визнати відсутнім у ПАТ «ІМЕКСБАНК» права на предмет іпотеки за договором іпотеки №03-134-І від 25 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-зобов`язати ПАТ «ІМЕКСБАНК» повернути позивачам оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що 25 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Харківською філією АКБ «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є відповідач, укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09-0842, за умовами якого Банк надав позивачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 59400 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 30 квітня 2009 року.

В забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань між АКБ «ІМЕКСБАНК» та позивачами укладено договір іпотеки № 03-134-І від 25 грудня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Цього ж дня на виконання п. 4.1.10 договору іпотеки позивачі передали Банку оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 13 жовтня 2006 року, витяг № 16499628 від 1 листопада 2007 року про реєстрацію права власності на житло за позивачами, а також технічний паспорт на квартиру станом на 27 листопада 2006 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2011 року позовну заяву ПАТ «ІМЕКСБАНК» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 336599,13 грн за вищезазначеним кредитним договором та зобов`язано ОСОБА_1 погашати заборгованість за кредитним договором згідно графіку.

Додатковим рішенням цього ж суду від 22 квітня 2011 року затверджено графік з визначенням конкретних дат платежів та їх розміру.

Позивачі зазначали, що рішення суду ними виконане в повному обсязі у строк, визначений судом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, направила до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 березня 2019 року в задоволені позовних вимогОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилався на ті самі обставини, що і при подачі позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Імексбанк» зазначав, що відповідачем було долучено до матеріалів справи достатньо документів, які підтверджують його правову позицію та спростовують твердження позивачів про відсутність заборгованості.

Представник ПАТ «Імексбанк» направив до апеляційного суду клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, проте жодного разу до визначеного ним особисто суду, що забезпечував розгляд справи в режимі відеоконференції не з`явився. Зважаючи на викладене, судова колегія розглянула справу без участі представника ПАТ «Імексбанк».

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не спростовано, що за час невиконання (протягом розгляду цивільної справи №641/2933/16-ц) ОСОБА_1 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2011 року відповідачем були нараховані штрафні санкції, які на час розгляду даної справи ОСОБА_1 не погашені.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 25 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Харківською філією АКБ «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Імексбанк», укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09-0842, за умовами якого Банк надав позивачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 59400 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 30 квітня 2009 року.

В забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань між АКБ «ІМЕКСБАНК» та позивачами укладено договір іпотеки № 03-134-І від 25 грудня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Цього ж дня на виконання п. 4.1.10 договору іпотеки позивачі передали Банку оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 13 жовтня 2006 року, витяг № 16499628 від 1 листопада 2007 року про реєстрацію права власності на житло за позивачами, а також технічний паспорт на квартиру станом на 27 листопада 2006 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2011 року позовну заяву ПАТ «ІМЕКСБАНК» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 336599,13 грн. за вищезазначеним кредитним договором та зобов`язано ОСОБА_1 погашати заборгованість за кредитним договором згідно графіку.

Додатковим рішенням цього ж суду від 22 квітня 2011 року затверджено графік з визначенням конкретних дат платежів та їх розміру.

Вказані рішення суду виконані ОСОБА_1 в повному обсязі, що не заперечував представник відповідача в судовому засіданні.

Проте, згідно розрахунку заборгованості, наданого відповідачем ОСОБА_1 станом на 1 липня 2018 року має заборгованість за договором кредиту, яка становить 49676,82 доларів США, з яких: 12439,74 доларів США тіло кредиту, 37237,08 доларів США проценти за користування кредитом, 8111 грн пеня (т.1 а.с. 66).

Отже, припинення зобв`язань ОСОБА_1 за вказаним договором шляхом його виконання банком не визнаються.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову та доводячи наявність заборгованості за кредитним договором, відповідач посилався на правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 21 вересня 2016 року у справі №6-1252цс16, відповідно до якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів (т.1 а.с.63-63,66).

Відступаючи від вказаного висновку Верховного суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2019 року у справі №444/9519/12 зауважила, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що позивачам нараховувались штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання по поверненню суми боргу, стягнутої рішенням суду, не грунтується на нормах закону.

Крім того, слід зауважити, що встановлені ст. 625 ЦК України платежі є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, як наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Доказів про те, що відповідач пред`являв такі вимоги за прострочення сплати платежів протягом розгляду цивільної справи №641/2933/16-ц, суду не надано.

Сплата боргу у загальній сумі 336599,13 грн. у строк до 25.02.2018 року підтверджується матеріалами справи та представником відповідача не заперечувалась.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про повне виконання боржником своїх зобов`язань в обсязі та у строк, встановлений додатковим рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2011 року та про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «ІМЕКСБАНК» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №09-0842 від 25 грудня 2007 року та додатковою угодою № 1 до нього від 14 січня 2009 року припиненим.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У ч. 1 ст. 598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Приймаючи до уваги викладене, іпотека є припиненою в силу закону та додаткового визнання її такою у судовому порядку не потребує.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Вимоги про визнання відсутнім у відповідача права на стягнення заборгованості, а також права на предмет іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки визнання зобов`язань припиненими автоматично позбавляє відповідача таких прав.

Що стосується вимог про зобов`язання ПАТ «ІМЕКСБАНК» повернути позивачам оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

За змістом п.4.1.10 Договору іпотеки №03134-1 від 25.12.2007 року іпотекодавці зобов`язані передати іпотекодержателю в безкоштовне зберігання на строк дії кредитного договору правовстановчі документи на предмет іпотеки. Іпотекодавці підписанням цього договору надають право іпотеко держателю зберігати правовстановчий документ до повного виконання боржником вимог, передбачених договором кредиту.

Таким чином, утримання правовстановчих документів відповідачем після повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором є безпідставним.

Разом з цим, відмова повернути документи на предмет іпотеки відповідачам є недоведеною.

В матеріалах справи міститься лист ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повернення правовтановчих документів від 05.03.2018 року, адресований Керівнику ПАТ «ІМЕКСБАНК» (т. а.с. 35) Однак відомості про те, що відповідач отримував даний лист та надавав відповідь про відмову у задоволенні цих вимог в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин позов у цій частині слід залишити без задоволення, оскільки позовні вимоги про зобов`язання банку повернути правовстановлюючі документи на предмет іпотеки є передчасними.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачі погасили борг за кредитним договором в порядку добровільного виконання рішення суду, ПАТ «ІМЕКСБАНК» не довело, що пред`являло до відповідачів вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат або штрафних санкцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Згідно п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374,376,381-384,390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 березня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Матвієнка Андрія Анатолійовича про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати припиненим з 26 лютого 2018 року у зв`язку з повним виконанням зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «ІМЕКСБАНК» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №09-0842 від 25 грудня 2007 року та додатковою угодою № 1 до нього від 14 січня 2009 року.

Інші позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ПАТ «ІМЕКСБАНК» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги 2114,40 грн. та за подання апеляційної скарги 3171,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді І.П. Коваленко

А.І.Овсяннікова