Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа №760/14747/15-ц

провадження №61-3142св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним заповіту за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року у складі судді

Коробенка С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня

2019 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Кулішенка Ю. М., Таргоній Д. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, з позовом, у якому просив визнати заповіт, складений 22 лютого 2010 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь

ОСОБА_2 , недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач є рідними братами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_3 За життя,

22 лютого 2010 року ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчений заповіт, яким усе своє майно заповіла на користь відповідача

ОСОБА_2 .

Позивач указував, що на момент посвідчення заповіту стан здоров`я заповідача був настільки важкий, що заповіт нотаріусом посвідчувався у неї вдома, а сама вона в той момент не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними. На момент посвідчення заповіту його матері виповнилося 87 років. У зв`язку з віковими змінами та ураженням центральних магістральних судин головного мозку у неї існували ураження головного мозку, які виражались у віковій туговухості, втраті пам`яті, головокружінні, мовних порушеннях. ОСОБА_3 часто не впізнавала близьких.

Позивач вважає, що на час посвідчення заповіту волевиявлення матері не було вільним, а сам заповіт не відповідав її волі.

Короткий зміст рішень суду першої інстанцій

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 вересня

2018 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позовних вимог. Позивач не надав доказів, які безперечно б свідчили про явні психічні розлади заповідача в момент посвідчення заповіту від 22 лютого 2010 року, неадекватну поведінку, інші обставини щодо перебування її в стані, в якому вона не могла розуміти значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивачем не надано. Місцевий суджу проаналізував раніше складений ОСОБА_3 заповіт від 28 березня 2007 року та дійшов висновку, що волевиявлення

ОСОБА_3 на вчинення заповіту на користь саме відповідача не було спонтанним, прихильність до нього в питанні розподілу спадкового майна у неї сформувалась заздалегідь, відтак, позиція заповідача була послідовною та відповідала її волі, сформованій на протязі значного проміжку часу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд указав, що суд першої інстанції дав належну оцінку твердженням про невідповідність заповіту волі заповідача, зваживши на послідовність та тривалість у часі позиції заповідача щодо того, аби єдиним спадкоємцем після неї був саме відповідач, в результаті чого прийшов до висновку про недоведеність таких посилань позивача та відсутність підстав для задоволення обґрунтованих ними позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд неповно та неправильно встановив фактичні обставини справ та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи доводи позовної заяви, суд не дав належної оцінки стану здоров`я заповідача ОСОБА_3 , неповно дослідив медичну документацію щодо останньої. Вважає, що експерту не було надано усю можливу медичну документацію.

Аргументом касаційної скарги є те, що апеляційний суд безпідставно відхилив доводи апеляційної скарги про порушення при посвідченні спірного заповіту нотаріусом. Помилково вважав, що дослідження даного питання призведе до виходу за межі позовних вимоги.

Доводи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу аргументовано тим, що при вирішенні спору судом враховано всі фактичні обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 лютого 2010 року ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчений заповіт на користь молодшого сина - відповідача ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 06 січня

2017 року, проведеної на підставі наявної у справі медичної документації та з дослідженням показання свідків, допитаних за клопотанням позивача, ОСОБА_3 на момент посвідчення оспорюваного заповіту

від 22 лютого 2010 року психічних розладів не виявляла, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У висновку також зазначено, що посилання позивача та покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що заповідач ОСОБА_3 на початок 2010 року внаслідок «вікового одряхління, переживань з приводу смерті чоловіка», почала виявляти суттєві психічні і поведінкові порушення психічного характеру у вигляді малопродуктивності мовного контакту з оточуючими, суттєвих розладів пам`яті, малоактивності поведінки, неспроможності до побутового самообслуговування не знаходять відповідного документального підтвердження стосовно періоду часу, що цікавить суд.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

За положеннями частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У якості правової підстави для визнання спірного заповіту недійсним, ОСОБА_2 вказав те, що в момент посвідчення заповіту заповідач ОСОБА_5 внаслідок свого стану здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій, а відтак, заповіт не відповідав її волі.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Під час розгляду даної справи, з метою встановлення наявності такого стану у заповідача на момент складення заповіту судом першої інстанції призначалась судово - психіатрична експертиза.

Проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про неспроможність ОСОБА_5 у момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а навпаки зазначено, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту від 22 лютого 2010 року психічних розладів не виявляла, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Зазначені позивачем обставини щодо відсутності у заповідача волевиявлення на складання заповіту внаслідок неспроможності розуміти значення своїх дій є недоведеними та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів, яким суди попередніх інстанцій дали належну оцінку, обґрунтовані висновки щодо оцінки яких виклали в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Аргументи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Колегія суддів не бере до уваги посилання заявника на медичну документацію, додану до касаційної скарги, оскільки дослідження та оцінка доказів, встановлення фактичних обставин справи є прерогативою судів першої та,0 у визначених законом випадках, апеляційної інстанцій. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

У силу положень статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, та з урахуванням принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що правовою підставою заявленого позову є неусвідомлення заповідачем значення своїх дій та (або) неможливістю керувати ними, вимоги щодо визнання заповіту недійсним, з підстав порушення процедури його посвідчення, ОСОБА_2 не заявлялися, а відповідно, не були предметом дослідження судом першої інстанції, суд касаційної інстанції не перевіряє доводи касаційної скарги в цій частині.

Решта доводів касаційної скарги фактично зводиться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська