Справа № 426/5697/15-ц
УХВАЛА

іменем України

02 серпня 2019 року Сватівський районний суд Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Концур А.І.

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Осьмак Я.В.

представника заінтересованої особи Реуцького О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове заяву представника заявника ОСОБА_2 В ОСОБА_3 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

встановив:

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла заява представника заявника адвоката Осьмак Я.В. про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосоване ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22 жовтня 2015 року.

Свою заяву вона обґрунтувала тим, що ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22.10.2015 задоволено подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сватівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без вилучення паспортного документа - до виконання нею зобов`язань покладених за постановою Луганського окружного адміністративного суду від 01.08.2013 в адміністративній справі №812/6235/13-a. Про існування вказаної ухвали заявнику відомо не було, а вона дізналася про це від державних виконавців, коли повідомила їм що має намір поїхати на заробітки за кордон, щоб мати змогу повністю розрахуватися по зобов`язанням. З дня відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не ухиляється від виконання зобов`язань покладених на неї рішенням суду, а наявність лише невиконаного зобов`язання не є підставою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. ОСОБА_4 , вважає, що ОСОБА_1 умисно не ухиляється від виконання покладених на неї зобов`язань згідно рішення суду, при цьому, остання не працевлаштована та має намір поїхати до Російської Федерації з метою заробити грошових коштів для власного існування та повернення боргу.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Осьмак Я.В. наполягає на задоволені заяви, пояснила, що заявнику ОСОБА_1 про обмеження виїзду за кордон не було відомо, вважає, що недоведений факт ухилення заявником від сплати податку.

Заявник ОСОБА_1 також наполягає на задоволені заяви та суду пояснила, що вона дійсно хотіла виплатити гроші, але не змогла виїхати за кордон для їх заробітку. Заявник проживає одна в квартирі.

Представник заінтересованої особи - Відділу державної виконавчої служби Сватівського районного управління юстиції Луганської області Реуцький О.О. заперечує проти задоволення заява та суду пояснив, що державним виконавцем були виконані всі дії, передбачені законодавством, направлені на виконання зобов`язання. Також було встановлено відсутність у заявника майна та коштів.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, заявника та державного виконавця, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, дійшов висновку про задоволення заяви, зважаючи на наступні обставини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22.10.2015 задоволено подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сватівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без вилучення паспортного документа - до виконання нею зобов`язань покладених за постановою Луганського окружного адміністративного суду від 01.08.2013 в адміністративній справі №812/6235/13-a.

Подання державний виконавець обґрунтував тим, що боржник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з виконавчим листом, виданим Луганським окружним адміністративним судом 08.10.2013 року у справі № 812/6235/13-а зобов`язана сплатити на користь стягувача - управління пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області заборгованість у розмірі 8582, 72 грн. Державним виконавцем були виконані всі дії, передбачені законодавством, направлені на виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Подання держаного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Під час розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно розділам VII, VIII, IX Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В академічному тлумачному словнику української мови слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення. Таким чином, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Верховний Суд України у постанові від 19 травня 2015 року №667/4594/14-а дійшов висновку, що відсутність відповідного фінансового забезпечення може вважатися поважною причиною невиконання судового рішення.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону, зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допуск в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; подання виконавцю декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2,3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно в демократичному суспільстві).

Судом встановлено, що державним виконавцем не надано доказів щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за виконавчим листом, виданого Луганським окружним адміністративним судом 08.10.2013 року у справі № 812/6235/13-а, а наявність лише невиконаного зобов`язання не є підставою для тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Також поясненнями державного виконавця підтверджується відсутність майна та коштів у заявника.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви представника заявника ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 та доведеність обставин, на які посилається заявник, що в сукупності дає підстави задовольнити заяву представника заявника ОСОБА_4 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 260, 263, 352-354, 441 ЦПК України,

постановив:

Заяву представника заявника Осьмак ОСОБА_5 В. про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосоване ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22 жовтня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Повний текст ухвали складено 06 вересня 2019 року

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка