Провадження №2/359/1693/2019
Справа №359/2866/19
11 листопада 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 120833 грн. 93 коп., що складається з суми основного боргу у розмірі 113082 грн. 37 коп. та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 7751 грн. 56 коп. ОСОБА_1 вказав, що 15.12.2013 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 4150 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму коштів до 15.12.2016 року. Вказані обставини підтверджуються власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою. На усну вимогу позивача відповідач борг не повернув. Станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання. Борг за договором позики залишився неповернутим. Тому, позивач не має іншого виходу, ніж звернення до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до розрахунку, що міститься в позовній заяві, заборгованість за договором позики станом на 29.03.2019 року становить 120833 грн. 93 коп., та складається з суми основного боргу у розмірі 113082 грн. 37 коп. та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 7751 грн. 56 коп.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу.
Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що відповідно до розписки ОСОБА_2 від 05.12.2013 року, він позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4150,00 доларів США (а.с.8).
В розписці ОСОБА_2 зобов`язався повернути позичену суму грошових коштів до 05.12.2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що в обумовлений строк відповідач повернув позивачу позику. Ця обставина свідчить про те, що у ОСОБА_2 виникла основна сума боргу 120833,93 грн.
У постанові від 02.07.2014 року в справі №6-79цс14 Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що відповідно до норм ст. ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до положення ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі №6-369цс15 від 02.09.2015 року та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно із ч.1 ст.360-7 ЦПК України.
Зазначений позивачем у позовній заяві розрахунок щодо стягнення з ОСОБА_2 120833 грн. 93 коп., та складається з суми основного боргу у розмірі 113082 грн. 37 коп. та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 7751 грн. 56 коп. відповідає вимогам ст.625 ЦК України, з яким суд погоджується.
У відповідності до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно матеріалів справи позивач зазначає, що поніс витрати на відправку кореспонденції та витрати на правничу допомогу. Однак у зв`язку з неможливістю встановити тривалість та складність розгляду справи, він позбавлений можливості встановити розмір цих витрат.
Враховуючи, що позивач не надав суду документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, а також розрахунок інших понесених витрат, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення вказаних витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на ці обставини суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1208,34 грн.
На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.1046, ч.2 ст.1047, ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 19.01.2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м.Києві 15.05.1998 року, РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованість за договором позики в розмірі 120833 (сто двадцять тисяч вісімсот тридцять три) гривні 93 копійки, з яких: 113082 (сто тринадцять тисяч вісімдесят дві) гривні 37 копійок - сума основного боргу, 7751 (сім тисяч сімсот п`ятдесят одна) гривня 56 копійок 3 % річних від простроченої суми; а також стягнути судовий збір в розмірі 1208 (одна тисяча двісті вісім) гривень 34 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення у повному обсязі складено15 листопада 2019 року.
Суддя підпис
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський