АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2019 року
м. Чернівці
справа № 725/676/19
провадження 822/866/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.
суддів Одинака О.О., Лисака І.Н.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1
відповідач Військова частина НОМЕР_1
третя особа ОСОБА_2
апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 липня 2019 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Вольська-Тонієвич О.В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.
Просила суд, визнати протиправним та скасувати рішення засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене витягом з протоколу №13 засідання житлової комісії Чернівецького прикордонного загону від 14 грудня 2018 року; зобов`язати житлову комісію Чернівецького прикордонного загону виділити їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , як службову.
В позові зазначала, що є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 (Чернівецький прикордонний загін) з 02 грудня 2014 року. Починаючи з 14 грудня 2015 року та по даний час, перебуває у списку військовослужбовців, що потребують службових житлових приміщень.
Відповідно до рішення засідання житлової комісії Чернівецького прикордонного закону від 24 вересня 2018 року їй виділено однокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м., на склад сім`ї, із трьох осіб.
В подальшому, рішенням засідання житлової комісії Чернівецького прикордонного закону від 14 грудня 2018 року №13 вирішено призупинити виділення їй квартири АДРЕСА_1 , до отримання нею грошової компенсації, на придбання житла для проживання, на трьох осіб, з подальшим виключенням зі списків військовослужбовців, що потребують службових житлових приміщень.
Вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 лютого 2019 року, шляхом скасування заборони військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вчиняти дії щодо прийняття рішень про виділення третім особам службової житлової квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням засідання житлової комісії Чернівецького прикордонного загону, яке оформлене протоколом №13 від 14 грудня 2018 року, яким вирішено призупинити виділення ОСОБА_1 службової квартири АДРЕСА_1 , до отримання нею грошової компенсації, скасовано, а тому позов в частині визнання вказаного рішення протиправним та його скасування є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції також прийшов до висновку, що ОСОБА_1 скористалася своїм правом на отримання житла (компенсації за належне житло), а тому, не може претендувати на отримання службового житла.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов`язання житлової комісії Чернівецького прикордонного загону виділити їй службову квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивач скористалася своїм право на отримання житла (компенсації за належне житло), а тому не може претендувати на отримання службового житла.

Суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що позивач перебувала на черзі для отримання службового житла і спірна квартира, яка була спочатку її надана, є тимчасовим службовим житлом, а квартира, що є постійним житлом, знаходиться в м. Хмельницькому, тобто поза межами населеного пункту, де позивач проходить службу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Зокрема, зазначає, що рішення про виділення ОСОБА_1 однокімнатної службової квартири на час проходження служби в Чернівецькому прикордонному загоні приймалось, як такій що перебуває у списку військовослужбовців, що потребують отримання службових житлових приміщень. В подальшому, рішенням житлової комісії прикордонного загону від 12 лютого 2019 року №1, ОСОБА_1 виключено зі списку військовослужбовців, що потребують службових житлових приміщень. Цим же рішенням, визнано таким, що втратило чинність рішення житлової комісії №13 від 14 грудня 2018 року.

Зазначають, що сім`я позивача, отримавши грошову компенсацію за належне їм для отримання житлового приміщення, не може одночасно вимагати виділити їй службову квартиру АДРЕСА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу також подав ОСОБА_2 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема, зазначає, що сім`я позивача уже реалізувала своє право на державне забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жилого приміщення, що й унеможливило отримання позивачем службової квартири АДРЕСА_1 . Задоволення позову призведе до порушень прав та законних інтересів інших осіб, що потребують житлового забезпечення.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 наказом начальника Чернівецького прикордонного загону від 27 листопада 2014 року була зарахована до списків особового складу прикордонного загону (а.с.9).
Під час проходження служби в Чернівецькому прикордонному загоні позивач з 02 грудня 2014 року перебувала в списку військовослужбовців, що потребують отримання службових жилих приміщень з 14 лютого 2015 року, склад сім`ї - три особи (а.с.10,19).
Рішенням засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлене протоколом №9 від 24 вересня 2018 року, ОСОБА_1 було виділено однокімнатну (службову) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м., на час проходження служби в Чернівецькому прикордонному загоні (а.с.23).
23 жовтня 2018 року рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради ОСОБА_4 (чоловіку позивача), як учаснику бойових дій, особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, який перебуває на квартирному обліку, з урахуванням членів сім`ї, дружини ОСОБА_1 та сина ОСОБА_5 , призначено грошову компенсацію в сумі 1 507 764,30 гривень для придбання житла (а.с.18).
Рішенням засідання житлової комісії, яке оформлене протоколом №13 від 14 грудня 2018 року, вирішено питання про призупинення виділення ОСОБА_1 однокімнатної службової квартири АДРЕСА_1 , до отримання нею грошової компенсації. Підставою для прийняття такого рішення став лист-повідомлення Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради. Згідно вказаного листа ОСОБА_1 перебувала на квартирному обліку у виконавчому комітеті міської ради з 07 серпня 2018 року в списку позачерговиків, склад сім`ї - троє осіб. Вказаним листом також було підтверджено факт призначення ОСОБА_4 грошової компенсації в сумі 1 507 764,30 гривень для отримання житла (а.с.17,59).
Рішенням житлової комісії Чернівецького прикордонного загону від 12 лютого 2019 року №1 ОСОБА_1 виключено зі списку військовослужбовців, що потребують службових житлових приміщень. Цим же рішенням, визнано таким, що втратило чинність рішення житлової комісії №13 від 14 грудня 2018 року (а.с.67).
Рішенням засідання житлової комісії №1 від 12 лютого 2019 року службову квартиру АДРЕСА_1 виділено старшому солдату ОСОБА_2 (а.с.136).
15 квітня 2019 року ОСОБА_2 видано ордер на вселення у вказану вище службову квартиру. Ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09 квітня 2019 року №217/7 (а.с. 135).
Згідно довідки ПП «Ремжитлосервіс» від 16 травня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 .
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства, повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував наступного.

За нормами ЦПК України «відповідач» - це особа, яка має безпосередній звязок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за предявленими вимогами.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції вирішив питання про права ОСОБА_2 , якому рішенням засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №1 від 12 лютого 2019 року виділено службову квартиру АДРЕСА_1 , в якій він зареєстрований та на даний час проживає, що є предметом спору, не залучивши його до участі у справі в якості відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження-до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання про залучення до участі у справі вказаної особи, оскільки по суті справа вирішується судом першої інсстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обгрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 376 ЦПК України ( в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Суд першої інстанції не врахував також, що позивач обрав неефективний спосіб судового захисту.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, як зобов`язання житлової комісії Чернівецького прикордонного загону виділити їй службову квартири АДРЕСА_1 , не можна вважати належним способом захисту у розумінні ст.16 ЦК України.

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування або поновленого права. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов`язання житлової комісії Чернівецького прикордонного загону виділити їй службову квартиру АДРЕСА_1 не можуть бути задоволені, оскільки таке рішення не поновить можливе порушене право позивача. Для відновлення порушеного права позивач мала б оспорити право на користування квартирою ОСОБА_2 .

Між тим, відмова у задоволенні вказаних вимог не позбавляє ОСОБА_1 права пред`явити до суду позов про захист свого порушеного права в інший спосіб.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач просить застосувати неналежний спосіб захисту.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав викладених в мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 липня 2019 року змінити, з підстав викладених в мотивувальній частині постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2019 року.

Головуючий (підпис) М.І. Кулянда
Судді (підпис) О.О. Одинак
(підпис) І.Н. Лисак
З оригіналом згідно: