Номер провадження: 22-ц/813/7409/19
Номер справи місцевого суду: 509/5009/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

19.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Сегеди С.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, внаслідок ДТП,

встановив:

14.12.2017 року, позивч звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.09.2013 року позов було ОСОБА_1 було задоволено частково.

06.08.2019 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на зазначене вище рішення суду, в якій апелянт просить скасувати його, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом було встановлено, що представник апелянта - ОСОБА_3 був присутній у судовому засіданні, згідно протоколу від 20 липня 2018 року, що свідчить проте, що апелянту було відомо про рішення суду першої інстанції, і могла подати скаргу у встановленні законодавством строки.

Виходячи з вищевикладеного, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження у справі, у зв`язку з чим у відкритті апеляційного провадження у справі необхідно відмовити.

Саме таких правових позицій дотримується Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest; general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed arid the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

П.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував ЄСПЛ у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов» проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року 47 рішення).

Враховуючи, що з моменту ухвалення оскаржуваного судового рішення пройшло більше 3 років, вважаю за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі, оскільки таким чином безпідставно буде порушений принципу res judicata, тобто принцип остаточності судового рішення, що є недопустимим.

Керуючись ч.2. ст. 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, внаслідок ДТП.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда