Справа № 182/5605/18
Провадження № 2/0182/1047/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.08.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

представника виконавчого комітету

Нікопольської міської ради

Дніпропетровської області - Буряк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -служба у справах дітей Нікопольської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області , про визначення місця проживання дитини.

Представник відповідача - адвокат Онищенко Семен Валерійович на підставі ордеру серія ДП №355/025 від 18.12.2018 року(а.с.126-127)

Представник відповідача - адвокат Довгаль Сергій Володимирович на підставі ордеру серія ДП№1220/001 від 16.05.2019 року(а.с.221-222)

Представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради - Буряк Анна Сергіївна за довіреністю від 03.01.2019 року №42/19(а.с.219)

Заяви по суті справи.

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з нею за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 144-148).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.11.2011 року. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.09.2017 року їх шлюб було розірвано. В них є спільна малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однією сім`єю вона проживала з відповідачем до 07.07.2016 року. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння відповідач побив її та завдав тілесних ушкоджень. У зв`язку з цим вона була вимушена забрати доньку та припинити спільне проживання, побоюючись за своє життя та життя дитини. Тимчасово проживала у м. Хмельницький. З жовтня 2016 року і по теперішній час проживає в Київській області. За час окремого проживання донька відвідувала заклад дошкільної освіти ДНЗ „Казка" Боярської міської ради Київської області з 01.09.2016 року по 16.09.2016 року. Однак 23.09.2016 року близько 11.00 год. відповідач без її дозволу самовільно вивіз доньку в м. Нікополь Дніпропетровської області. Про вказаний вчинок повідомив на наступний день по телефону. З вересня 2016 року донька проживає разом з відповідачем за адресою АДРЕСА_2 . Добровільно повернути доньку відповідач відмовився в результаті чого вона була вимушена звернутись до правоохоронних органів. Згідно висновку Києво-Святошинського ВП відповідач обіцяв повернути дитину добровільно тільки тоді коли вона особисто приїде за нею. Вона намагалась врегулювати даний конфлікт мирним шляхом та неодноразово приїжджала щоб забрати доньку. Обіцяв повернути доньку по досягненню певного віку. Однак на сьогоднішній день так і не вдалось врегулювати даний спір. Її житлово-побутові умови у задовільному стані, у дитини є місце для сну та підготовки уроків. Вона працює, за місцем роботи характеризується позитивно. Додатково її фінансово підтримує мама та перший чоловік. Медичних протипоказань щодо виховання доньки у неї немає. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідач ставиться недбало до виховання дитини, не піклується про її виховання та стан здоров`я. Перебуваючи у батька, дитина на початку 2018 року отримала харчове отруєння. Вона в повному обсязі може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, що буде відповідати найкращим інтересам дитини. Враховуючи вік малолітньої ОСОБА_3 , якій на день звернення до суду виповнилось 6 років, вона не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, тому її проживання з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи матері у зв`язку з фізіологічними особливостями дівчинки, що позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Відповідач подав відзив на позовну заяву та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки доводи позивача є надуманими та не відповідають реальному стану справ. Будь-яких належних доказів щодо побиття позивача у стані алкогольного сп`яніння суду не надано. Позивач самовільно без його згоди викрала дитину на надуманих нею підставах. При цьому позбавила дитину звичного їй кола спілкування, місця проживання, нехтуючи необхідністю відвідувати дитячий садок, спілкуватись з однолітками та родиною, яка живе в м. Нікополі, відвідувати сімейного лікаря, який спостерігає за дитиною з народження. Дитину було забрано до не об лаштованого місця, де відсутні соціальні заклади, не влаштований побут, відсутні необхідні соціальні зв`язки і що найголовніше протизаконно позбавляючи батька спілкування з дитиною як вбачається зі змісту позовної заяви позивач переїжджала містами країни разом з дитиною, тобто не мала постійного місця проживання. 23.09.2016 року донька сама виявила бажання побачитись з рідними та друзями, а тому він її забрав. Позивач зверталась до поліції із заявою про начебто скоєне ним правопорушення, а фактично спілкування дитини з батьком за місцем реєстрації та проживання останніх. При цьому позивач заявляє, що лише вона має виключне прав на спілкування з дитиною, встановлення місця її перебування та кола її спілкування, що є порушенням з її боку рівних прав батьків приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позивач не пояснює, яким чином має відбуватись спілкування дитини з батьком та його участь у вихованні та розвитку з урахуванням відстані між ним та нинішнім місцем проживання позивача. Вказана поведінка позивача свідчить про імперативність намірів щодо місця проживання дитини з нею та неможливості щодо жодних компромісів з цього питання, що безумовно порушує права батька на участь у житті дитини. Стосовно акту обстеження житлово-побутових умов від 20.03.2018 року, відповідач зазначає, що на його думку вказаний акт не може прийматись до уваги судом, оскільки не можливо встановити за яких обставин, на вимогу чи за дорученням кого він складався, умови проживання якої дитини досліджували особи вказані в акті та з якою метою він складався, оскільки дата складення передує поданню позовної заяви більш ніж на пів року. Крім того дитина в той час не проживала з матір`ю, а отже не можливо зробити висновок про умови її проживання та достатність вказаних умов. Також зазначає, що позивач має другу дитину він першого шлюбу - сина, а тому можливо саме житлові умови цієї дитини досліджувались комісією, але в акті нічого не вказано, щодо можливості нормального співіснування на вказаній житловій площі одразу двох дітей різного віку та статі. З приводу роботи у приватного підприємця просить суд звернути увагу на те, що у трудовій книжці позивача містяться відмітки про роботу у приватних підприємців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Як вбачається з витягів ЄДРФОПЮО усі вказані підприємці зареєстровані в м. Запоріжжі, хоча позивач працює у м. Києві, мають однакові види економічної діяльності та однаковий номер телефону для зв`язку з ФОП. Все наведене дає підстави вважати, що вказані особи є фіктивними підприємцями, створеними для ухилення від сплати податків та участі у фінансових оборутках, а позивач за попередньою домовленістю отримала первинні документи про працевлаштування у вказаних підприємців та отримала довідку про заробітну плату у розмірі мінімальної заробітної плати - 3728 грн./місяць, у той час коли середня заробітна плата по Київській області наприкінці 2018 року сягнула 11146 грн. Тому є незрозумілим, яким чином при вказаних рівнях доходу, відсутності власного житла позивач планує утримувати двох малолітніх дітей. Надання грошової допомоги сторонніми особами зазначає, що вказані особи є зацікавленими і такі доводи позивача нічим не підтверджуються. До того ж перший чоловік позивача рахується в державному реєстрі боржників та має низку відкритих виконавчих проваджень, а тому не в змозі надати позивачу допомогу у розмірі 3000 грн. Зазначає, що єдиним випадком розладу здоров`я дитини за час проживання з ним було саме харчове отруєння лікарським препаратом, який випадково опинився у досяжності дитини під час курсу лікування. Даний випадок був своєчасно виявлений та надана уся необхідна допомога. Вважає, що позивач не довела суду у чому саме буде полягати задоволення усіх потреб дитини, яким чином вона планує розмістити у найманому житлі 28 кв.м. двох дітей різного віку та статі з виділенням особистого простору для навчання, дозвілля, перевдягання та харчування. Дитина разом з батьками проживала з народження за місцем проживання батька, де і проживає на даний час. Після припинення спільного проживання сторін дитина залишилась проживати з батьком, увесь час відвідувала один і той же дитячий садочок не дивлячись на вимушений тимчасовий переїзд з матір`ю. На даний час дитина відвідує КЗ „НСЗШ 1-3 ступенів №3". На даний момент для дитини створені усі умови для належного розвитку як духовного так і фізичного, вона знаходиться в колі своєї родини, друзів, забезпечена житловими умовами належної якості, проживаючи з батьком. Повернення дитини до Київської області розірве соціальні зв`язки, спілкування з родиною та близькими і може негативно вплинути на моральний стан та розвиток дитини.(а.с. 168-171)

Інших заяв та клопотань по суті справи учасники суду не подавали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 07.08.2018 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків (а.с.53)

08.10.2018 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами загального позовного провадження(а.с.83-84)

09.11.208 року учасники справи в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином, причини неявки не відомі, від представника служби у справах дітей Нікопольської міської ради подано заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності представника (а.с.94-96)

09.11.2018 року ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, зобов`язано надати на адресу суду рішення про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків (а.с.98)

18.12.2018 року в підготовчому судовому засіданні представник відповідача адвокат Онищенко С.В. заявив клопотання про перерву для ознайомлення з матеріалами справи (а.с.136)

05.02.2019 року представник відповідача адвокат Онищенко С.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному (а.с.155)

З урахуванням думки учасників справи підготовче судове засідання було відкладено (а.с.157-159)

28.02.2019 року позивач подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримує та просить задовольнити в повному обсязі(а.с.165)

12.03.2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, зобов`язано відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Онищенко С.В. забезпечити явку в судове засідання малолітньої ОСОБА_3 (а.с.193)

17.04.2019 року представник відповідача адвокат Онищенко С.В. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі(а.с.204)

Відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

21.05.2019 року в судове засідання відповідач та представник відповідача черговий раз не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки відповідача не відомі. Представник відповідача - адвокат Онищенко С.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.(а.с.214)

Судом постановлено розглянути справу за відсутності відповідача та представника відповідача з урахування вимог ч. 3 ст.223 ЦПК України.

Під час розгляду справі по суті 21.05.2019 року в судове засідання з канцелярії суду було передано заяву представника відповідача - адвоката Довгаля С.В. про відвід судді Багровій А.Г. (а.с.220-224)

21.05.2019 року судом постановлено ухвалу про зупинення провадження по справі до вирішення питання про відвід судді Багровій А.Г.(а.с.229-230)

22.05.2019 року суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рунчева О.В. задовольнила самовідвід (а.с.231)

10.06.2019 року суддя Марганецького міського суду ОСОБА_3 відмовила адвокату Довгалю С.В. у задоволенні відводу судді Багровій А.Г. (а.с.241-242)

19.06.2019 року провадження по справі поновлено (а.с.243)

29.08.2019 року в судове засідання відповідач та представник відповідача адвокат Онищенко С.В. не з`явились, від представника відповідача адвоката Довгаля С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці (а.с.8 том 2).

Відповідно до ч.3 статті 223 ЦПК України судом постановлено відмовити адвокату Довгалю С.В. у задоволенні клопотання та розглянути справу за відсутності відповідача та його представників.

Представник органу опіки та піклування Нікопольської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та просила суд визначити місцем проживання дитини з матір`ю, так як це буде відповідати інтересам дитини.

Інших заяв та клопотань з процесуальних питань учасниками справи суду не подавалось.

Судом встановлено.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.11.2011 року та спільно проживали до липня 2016 року (а.с. 8).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.09.2017 року шлюб між ними був розірваний (а.с.9-11)

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_3 (а.с.12)

З 07.07.2016 року по 23.09.2016 року малолітня ОСОБА_3 проживала разом з матір`ю .

23.09.2016 року відповідач ОСОБА_2 забрав доньку ОСОБА_3 , яка проживала з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 та перевіз до м. Нікополя , де на даний час проживає разом з донькою за адресою АДРЕСА_2 .

Зазначене підтверджується висновком Києво-Святошинського ВП та поясненнями сторін у заявах по суті справи (а.с.64)

Згідно з висновком органу опіки та піклування Нікопольської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 30.01.2019 року №66, доцільним є визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з матір`ю (а.с. 150-154).

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Нікопольської міської ради під час розгляду питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з одним із батьків було встановлено, що батьки обоє мають належні житлово-побутові умови для виховання та розвитку дитини, не мають хвороб, які перешкоджали б їм виконувати свої батьківські обов`язки, позитивно характеризуються.

У висновку органу опіки та піклування зазначено, що згідно з експеремаентально-психологічним дослідженням, яке провела психолог КЗ „Нікопольська міська психоневрологічна лікарня"ДОР" ОСОБА_11 у дитини, ОСОБА_3 , визначається емоційне невдоволення сімейною ситуацією. Для ОСОБА_3 в системі між особистісних відносин найважливішу роль відіграє мати. Ситуація , яка склалась в родині є стресовим фактором для дитини, негативно впливає на ОСОБА_3 , є несприятливою для особистісного та психоемоційного розвитку дитини. Спеціалістами служби у справах дітей Нікопольської міської ради проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_3 , під час якої з`ясовано, що дитина залякана, відчувається переживання за батька, але дитина згадує щасливі моменти сумісного життя з матір`ю. Мати ОСОБА_1 спілкується з дитиною в телефонному режимі, періодично приїжджає до дитини. ОСОБА_3 отримує подарунки.

Також у висновку органом опіки та піклування зазначено, що ОСОБА_2 під час бесіди із спеціалістами служби у справах дітей поводився агресивно, використовував нецензурну лексику, намагався швидше завершити бесіду з дитиною, мотивуючи це тим, що вже зрозуміло, що ОСОБА_3 має бажання залишитись з батьком і не повертатись до матері. Під час роботи з батьком дитини встановлено, що він тисне на доньку, не залишаючи їй права вибору. Для ОСОБА_2 існує лише одне вірне рішення - доцільність визначення місця проживання дитини разом з ним, не зважаючи на думку і переживання дитини( а.с.153).

Також з витягу з протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини судом встановлено, що 22.01.2019 року ОСОБА_2 на засідання комісії з`явився з ознаками алкогольного сп`яніння, заявив про те, що не буде виконувати рекомендації органу опіки та піклування, а в подальшому і рішення суду, якщо воно буде не на його користь, визнав факт перешкоджання матері ОСОБА_1 в побаченнях з дитиною(а.с.154)

На підтвердження зазначеного, виконавчим комітетом додатково надано до суду копії письмових доказів(а.с.113-120, 150-154).

Відповідно до статті 171 СК України передбачено, що дитина , яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішені між батьками спору щодо її місця проживання.

На виконання вимог статті 171 СК України суд ухвалою від 12.03.2019 року зобов`язав відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Онищенко С.В. забезпечити явку в судове засідання малолітньої ОСОБА_3 (а.с.193), однак ані відповідач , ані представники відповідача адвокати Онищенко С.В., Довгаль С.В. явку малолітньої ОСОБА_3 в судове засідання не забезпечили та самі не з`являлись в судові засідання, у зв`язку з чим суд був позбавлений можливості почути думку малолітньої дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, як вбачається з вище встановлених судом обставин і матір, і батько створили належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, будь-яких обставин, які б перешкоджали їм виконувати свої батьківські обов`язки судом не встановлено.

Також матеріалами справи підтверджено прихильність дитини до обох батьків, однак за висновками спеціалістів для ОСОБА_3 в системі між особистісних відносин найважливішу роль відіграє мати.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 суд бере до уваги встановлену обставину того, що батько самовільно, без погодження з матір`ю змінив місце проживання дитини, залишив без згоди матері дитину з ним, тисне на дитину та не зважає на її думку та переживання.

Окрім того, як зазначалось вище, батько не забезпечив явку дитини до суду, що свідчить про відсутність у відповідача бажання враховувати інтереси дитини, її емоційний стан при вирішенні спору між батьками про її місце проживання.

Отже, на думку суду місцем проживання дитини слід визначити з матір`ю, що відповідатиме її бажанню та необхідне в її найкращих інтересах, сприятиме особистісному та психоемоційному розвитку дитини.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини важливим є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, суд надає першочергове значення та оцінку саме найкращими інтересами дитини, врахувавши обставини спору.

Керуючись ст. ст. 161, 171 СК України , ст.ст. 10-12, 76-81, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 09.09.2019 року.

Дані про учасників справи.

Позивач - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації : АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Нікопольської міської ради - , місцезнаходження: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 3.

Суддя: А. Г. Багрова