Справа № 459/2970/18 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1994/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» - Кундик Н.В., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 .Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача директора Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» ОСОБА_3 Ігоря Володимировича про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача директора Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» ОСОБА_4 , про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

На підтвердження обгунтованості позовних вимог посилалася на те, що 24 грудня 1975 р. була прийнята на роботу санітаркою приймального відділення, а з 01 липня 1986 р. і до 2018 р., - ліфтером.

За час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, є ветераном праці. Наказ головного лікаря Червоноградської центральної міської лікарні № 373-к від 22 серпня 2018 р. її звільнено з роботи ліфтера інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу Червоноградської ЦМЛ з 31 серпня 2018р. за п.1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку з скороченням штату працівників.

Зазначала, що на момент вивільнення працівників лікарні 31 серпня 2018 р. працювало 10 ліфтерів з однаковою кваліфікацією, не було враховано, що вона має переваги перед іншими ліфтерами передбачені ст. 42 КЗпП. Вважала звільнення безпідставним, наказ адміністрації незаконним та таким, що підлягає скасуванню з поновленням її на роботі та виплатою коштів за час вимушеного прогулу.

Крім того, вона зазнала моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків через відсутність засобів для існування, що вимагало додаткових зусиль для організації життя. Зазначене свідчить про дискримінацію її як пенсіонера. Розмір моральної шкоди визначила у 5000 грн.

Просила визнати незаконними та скасувати наказ головного лікаря Червоноградської центральної міської лікарні № 373-к від 22 серпня 2018р. про звільнення її - ліфтера інженерно-технічного та господарсько- обслуговуючого персоналу з роботи з 31 серпня 2018р. по п. 1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку з скороченням штату працівників; поновити її на роботі ліфтером інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу з 31.08.2018 р. в Червоноградській центральній міській лікарні, правонаступником якої є КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2018 р. по день ухвалення рішення по цій справі, без утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з відповідача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Оскаржуваним рішеннямЧервоноградського міського суду Львівської області від 03 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Червоноградської центральної міської лікарні №373-к від 22 серпня 2018 року про звільнення з 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 з посади ліфтера інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу по п.1 ст.40 КЗпП, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 з 31 серпня 2018 року на посаді ліфтера інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу Червоноградської центральної міської лікарні, правонаступником якої є КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради».

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на користь ОСОБА_1 32 165,68 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2018 року по 03 травня 2019 року.

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на користь ОСОБА_1 3 167,27 грн. сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.

Стягнуто з Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на користь Державної судової адміністрації України 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржило КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради».

В апеляційній скарзі покликається на те, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Так, згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 7 листопада 2011 року (справа № 6-45цс11) поняття кваліфікації включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а й здатність виконувати особливі доручення.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що комісією з питань щодо скорочення штатних посад та чисельності працівників ЧЦМЛ, яка створена наказом по ЧЦМЛ № 135 від 18 травня 2018 р., було проаналізовано роботу всіх ліфтерів інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу, яких на той час було 11 осіб та враховано переважне право залишення на роботі

Також зазначає, що суд не врахував, що при визначені працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивності праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників - ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо, які за висновками Верховного Суду України, також є складовими кваліфікації.

Окрім того, вирішуючи питання судом щодо відшкодування моральної шкоди, не було враховано, що Позивач отримує пенсійні виплати і до того ж проживає разом з дочкою, яка є дієздатною і працює на роботі.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 травня 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» - Кундик Н.В. на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на її заперечення перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно копії посвідчення Серії З НОМЕР_1 , ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці.

Відповідно до наказу Червоноградської ЦМЛ від 18 травня 2018 року №135 «Про зміну у штатному розписі», внесено зміни у штатний розпис Червоноградської ЦМЛ 31 серпня 2018 року, виключено із штатного розпису, зокрема, 1, 0 посади ліфтера.

Як вбачається із копії Інформації про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці від 27 червня 2018 року № 1883, передбачається вивільнити з 31 серпня 2018 року, зокрема, 1 ліфтера, наказ про попередження про звільнення №165 від 27 червня 2018 року.

Згідно копії наказу Червоноградської ЦМЛ від 27 червня 2018 року №165 «Про скорочення штатних посад і чисельності працівників», на виконання наказу від 18 травня 2018 року №135, відділу кадрів попередити письмово під розписку працівників про скорочення їх посад з 31 серпня 2018 року, зокрема, ОСОБА_1

27 червня 2018 року позивач отримала повідомлення про скорочення чисельності та штату працівників від 26 червня 2018 року №1775, згідно якого останню повідомлено про те, що наказом по Червоноградській центральній міській лікарні від 18 травня 2018 року №135 «Про зміни у штатному розписі» заплановано скорочення штату та чисельності працівників, 31 серпня 2018 року її посада підлягає скороченню відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

22 серпня 2018 року позивач отримала додаток до повідомлення від 26 червня 2018 року №1775, згідно якого останню повідомлено про те, що їй пропонуються вакантні посади молодшої медичної сестри операційної, молодшої медичної сестри приймального відділення (тимчасова).

Комісією з розгляду питань щодо скорочення штатних посад та чисельності працівників ЧЦМЛ, яка створена наказом по ЧЦМЛ № 135 від 18 травня 2018р., 28 травня 2018 р. було проведено засідання, де було визначено працівників, які підлягають вивільненню при скороченні ставок. Згідно витягу з протоколу комісії від 28 травня 2018 р., у ЧЦМЛ працює 11 ліфтерів на 9, 5 ставки, всі ліфтери мають однакову кваліфікацію та не однакову продуктивність праці, враховуючи переважне право залишення на роботі, була подана пропозиція головному лікарю ЧЦМЛ скоротити позивача.

Наказом головного лікарня Червоноградської центральної міської лікарні № 373-к від 22 серпня 2018р. звільнено із займаної посади ОСОБА_1 ліфтера інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу Червоноградської ЦМЛ з 31 серпня 2018 р. за п.1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку з скороченням штату працівників. Підстава: наказ Червоноградської ЦМЛ від 18 травня 2018 року №135, що підтверджується копією даного наказу та копією трудової книжки позивача. ОСОБА_1 з наказом ознайомлена 31 серпня 2018 року.

Згідно детальної інформації про юридичну особу від 24 вересня 2018 року, 07 вересня 2018 року здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи Червоноградської центральної міської лікарні, правонаступником якої зареєстровано КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради».

Згідно повідомлення КП «ЦМЛ Червоноградської міської ради» від 21 листопада 2018 року №5483, на момент вирішення питання про вивільнення ОСОБА_1 та на даний час на неповну ставку працювали два ліфтери, а саме на 0, 25 ставки.

На підтвердження зазначених відомостей, стороною відповідача надано копії наказів №205-к від 17 липня 2012 року, №488-відп. від 10 листопада 2015 року, №118-к від 27 березня 2015 року, №78-к від 01 квітня 2016 року, копії заяв про прийняття на роботу, про переведення.

Наказом Червоноградської міської лікарні від 21 квітня 2017 року №136, інженера лікарні ОСОБА_6 призначено відповідальним за організацію експлуатації ліфтів лікарні у відповідності за їх призначенням, вантажопідйомністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Констиуції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 25 травня 2016 року в справі № 6-3048цс15).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби ; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Судом першої інстанції встановлено, що коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, мали однакову кваліфікацію.

В матеріалах справи відсутні докази проведення роботодавцем аналізу продуктивності праці, в результаті залишено поза увагою наявність у колі працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, двох осіб, що працювали на 0, 25 ставки та те, що позивач працювала на 1, 0 ставки.

Враховуючи те, що позивач працювала на 1, 0 ставки, показники продуктивності праці у неї вищі, ніж у працівників, що працювали на 0, 25 ставки, отже переважне право на залишення на роботі було у позивачки, виходячи з її продуктивності праці.

Під час вирішення питання про працівника, який має більше переваг на залишення на роботі, спочатку вирішується питання про порівняльні характеристики кваліфікації і продуктивності праці працівників. Перевагу має той, працівник, показники якого більші. Якщо ж жоден із працівників не має більших показників за цими ознаками, тобто всі працівники рівні, то законом, як спосіб вирішення цього питання, установлено ряд додаткових ознак, передбачених ч.2 ст.42 КЗпП, які застосовуються у порядку черговості.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави для дослідження наявності обставин передбачених ч.2 ст.42 КЗпП.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивача з роботи здійснено без врахування вимог ст.42 КЗпП України, без з`ясування усіх передбачених законом обставин, що мали значення для прийняття рішення, пов`язаного з дотриманням конституційного права позивача на працю, а тому спірний наказ підлягає скасуванню як незаконний з поновленням позивача на роботі.

Доводи, як на підставу правомірності звільнення позивача, на те, що ОСОБА_1 неналежно виконувала свої трудові обов`язки, не заслуговують на увагу, оскільки наведене не підтверджено жодними доказами та не може бути підставою для звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права викладених у постановах Верховного суду.

У постанові від 23.01.2018р. по справі № 273/212/16, ВС зазначив, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести що звільнення відбулося без порушень законодавства про працю.

В даній справі КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» не довело перед судом, що звільнення позивачки відбулося без порушень законодавства про працю, в т.ч. тих, на які вказав суд першої інстанції, ухвалюючи рішення на її користь.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 235 КЗпП і разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в сумі 1000 гривень суд першої інстанції вірно виходив з того, що така заподіяна відповідачем.

При тому враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, втрату нормальних життєвих зв`язків через втрату засобів до існування, зусилля, необхідні для організації свого життя. Позивачка протягом року вимушена вирішувати спір у судовому порядку і весь цей час залишатися у статусі безробітної, будучи ветераном праці, який має бездоганний та безперервний стаж роботи у відповідача майже впродовж 43 років.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.