Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2/1312/2060/12

провадження № 61-29790св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,

особи, які подали апеляційну скаргу: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подану їх представником ОСОБА_4 , на ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Бойко С. М.,

Копняк С. М., від 06 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Позов мотивовано тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .Належна йому квартира розташована в окремому приміщенні у дворі житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку відповідача від 21 лютого 2011 року, будинок позначений на плані літ. «А-2» у АДРЕСА_1 , належить місцевим радам; будинок на плані під літ. «А-1» у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 Будинки літ. «А-1» та літ. «А-2» розташовані окремо один від одного. На його звернення внести виправлення у свідоцтво про право власності, вказавши що йому на праві власності належить одноквартирний будинок по АДРЕСА_1 , відповідач відмовив вносити такі виправлення.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив встановити, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 є об`єктом нерухомого майна - будинковолодінням, яке складається з двох окремих будинків, позначених на плані літ. «А-1» та «А-2», розташованих на одній земельній ділянці під одним порядковим номером; встановити, що квартира АДРЕСА_1 є одноквартирним житловим будинком, позначеним на плані літ. «А-1»; зобов`язати відповідача внести зміни в свідоцтво про право власності, вказавши, що ОСОБА_1 на праві власності належить одноквартирний будинок по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова у складі судді

Мармаша В. Я. від 16 листопада 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 є об`єктом нерухомого майна - будинковолодінням, що складається з двох окремих будинків, позначених під літерами «А-1» та «А-2» в інвентаризаційній справі на будинковолодіння, розташованих на одній земельній ділянці під одним порядковим номером.

Встановлено факт, що квартира АДРЕСА_1 є одноквартирним житловим будинком, позначеним під літерою «А-1» в інвентаризаційній справі на будинковолодіння.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 16 листопада 2012 року.

Ухвалу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції не впливає на права та обов`язки заявників, а тому вони не відносяться до кола осіб, які мають право на апеляційне оскарження відповідно до статті 292 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, оскільки рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на їх права та обов`язки як мешканців будинку АДРЕСА_3 . Зокрема, між будинками № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 знаходиться капітальна цегляна стіна, яка є межею міжбудинкової території будинків та переходить у зовнішню стіну будинку АДРЕСА_1 літ. «А-1». На підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_1 здійснюється реконструкція прибудови «А-1» до будинку АДРЕСА_1 , що порушує права мешканців

АДРЕСА_3 , оскільки існує небезпека руйнування вказаної міжбудинкової стіни та будинку АДРЕСА_3 , мешканцями якого є заявники.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада

2012 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2014 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5 , як співвласника будинку АДРЕСА_1 , та залишено рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2012 року без змін.

20 квітня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не брали участі у розгляді справи, звернулися до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на зазначене вище рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилалися на те, що внаслідок встановлення судом вказаних фактів позивач став власником одноквартирного будинку, позначеного під літ. «А -1 » по АДРЕСА_1 , який межує із будинком АДРЕСА_3 , співвласниками якого є заявники. Зазначали, що між будинками № № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 знаходиться капітальна цегляна стіна, яка є межею міжбудинкової території будинків, забезпечує захист цих будинків від техногенної небезпеки. На підставі оскаржуваного рішення

ОСОБА_1 здійснює реконструкцію прибудови «А-1» до будинку АДРЕСА_1 , яка ставить під загрозу руйнування вказаної цегляної стіни та будинку

АДРЕСА_3 , що порушує права мешканців як будинку

№ АДРЕСА_1 так і будинку № АДРЕСА_3 , яких до участі у справі залучено не було.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2017 року заявникам поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за їх апеляційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року.

Постановляючи оскаржувану, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення суду першої інстанції вже було предметом перегляду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою власника квартири № АДРЕСА_4 ОСОБА_5 , яку суд апеляційної інстанції відхилив, зазначивши про відсутність порушення її прав цим рішенням. Вважаючи, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повторюють доводи апеляційної скарги

ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що питання про права та обов`язки заявників вирішено не було, у зв`язку із чим закрив апеляційне провадження за їх апеляційною скаргою.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в межах відкритого апеляційного провадження заявники не довели, що рішенням суду першої інстанції були порушені їх права, оскільки судом вирішувалося питання щодо будинку

АДРЕСА_1 , співвласниками якого заявники не є. Посилання заявників на те, що на підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_1 здійснює реконструкцію прибудови «А-1» до будинку АДРЕСА_1 , яка ставить під загрозу руйнування цегляної стіни, яка знаходиться між будинком

№ АДРЕСА_1 та будинком № АДРЕСА_3 , мешканцями якого є заявники, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі дії не є предметом спору у даній справі та ґрунтуються лише на припущеннях. Вказані доводи можуть бути предметом розгляду судом в іншому спорі, зокрема, щодо усунення перешкод у користуванні власністю, якщо такі будуть чинитися.

Отже, суд апеляційної інстанції, відкривши апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надав останнім можливість довести порушення їх прав ухваленим судом першої інстанції рішенням, однак заявники цього не довели, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження.

При цьому суд касаційної інстанції враховує, що заявляючи у суді апеляційної інстанції клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, заявники не ставили питання щодо порушення їх прав як співвласників будинку АДРЕСА_3 , а просили з`ясувати чи є об`єкти житлової нерухомості під літ. «А-1» та «А-2» будинку АДРЕСА_1 єдиним житловим комплексом, чи можлива експлуатація об`єкта нерухомості під літ. «А-1» як окремого одноквартирного житлового будинку та чи відповідає розташування цього об`єкта як одноквартирного житлового будинку протипожежним вимогам. Тобто питання, які ставили заявники у своєму клопотанні, жодним чином не стосувалися здійснення або порушення їх права власності як співвласників будинку АДРЕСА_3 , унаслідок встановлення судом вказаного юридичного факту.

Таким чином, висновок суду про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не належать до кола осіб, які відповідно до статті 292 ЦПК України 2004 року мають право на апеляційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2012 року є правильним.

Скасування судового рішення зі спливом значного періоду часу та за відсутності переконливих аргументів щодо порушення прав заявників цим рішенням може порушити принцип юридичної визначеності.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подану їх представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 06 липня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович