Провадження № 2/638/4741/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року суддя Дзержинський районний суд міста Харкова Семіряд І.В. розглянувши заяву про самовідвід по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2019 року в провадженні судді Дзержинського районного суду м.Харкова Семіряд І.В. надійшла зазначена позовна заява.

Суддя, перевіривши матеріали позовної заяви, прийшов до наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що 26.06.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова у складі головуючого судді Семіряд І.В., було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Предметом спору у зазначеній справі був договір про наміри, укладений 28.11.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З поданої, 17.10.2019 ОСОБА_1 , позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду став договір про наміри, укладений 28.11.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Тобто, саме той договір за яким суддею Семіряд І.В. висловлено свою думку та ухвалено рішення.

Ст. 39 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених устаттях 36,37і38цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч.1 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Ч. 11 ст. 40 ЦПК України передбачено, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами.

В рішенні по справі Фельдман проти України Європейський суд з прав людини визнав порушенням ст.6 Конвенції щодо незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності.

Згідно з п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача.

Практика Європейського суду свідчить, що право на безсторонній суд включає як об`єктивні, так і суб`єктивні елементи (рішення у справі Пєрсак проти Бельгії від 01.10.1982). Об`єктивний критерій безсторонності полягає у тому, щоб встановити, чи існували при розгляді справи факти, які ставлять під сумнів незалежність суддів.

Другий критерій це критерій суб`єктивної безсторонності, тобто відсутність упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи. За загальним правилом, існує презумпція особистої безсторонності суддів доти, доки не доведено інше.

Неупереджений суддя складає свою думку у справі на підставі об`єктивних фактів, а не особистих почуттів та схильностей, тобто неупереджено, об`єктивно, справедливо.

Об`єктивність судді має розглядатися у двох аспектах як внутрішній стан судді, його свобода від будь-яких схильностей, упередженостей, а також як дії судді сприймаються стороннім спостерігачем.

Виходячи з наведеного, практика ЄСПЛ говорить про те, що кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Мікалефф проти Мальти).

У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді , схвалених резолюцією 2006/23 від 27 липня 2006 року зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Тобто, суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (HauschildtCase, № 11/1987/134/188, § 48).

Отже, зазначена обставина не впливає на неупередженість судді, не свідчить про особисту зацікавленість в результатах її розгляду, та не є за законом прямою та безумовною підставою самовідводу, проте задля усунення сумнівів у сторін щодо безсторонності та неупередженості суду, який розглядатиме цю справу, що суд у демократичному суспільстві має викликати довіру і, насамперед, у сторін процесу, а один із чинників, який забезпечує безсторонність суду, полягає у тому, щоб сумніви в безсторонності суду були усунені, з метою запобігання та уникнення будь-яких можливих сумнівів по справі щодо об`єктивності і неупередженості суддя приходить до висновку про задоволення самовідводу судді Семіряд І.В. та направлення справи до канцелярії суду для повторного автоматизованого перерозподілу справ між суддями для її розгляду в іншому складі суду, відповідно до ст.ст.14,36 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.14,36 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Самовідвід судді Семіряд І.В. задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної шкоди передати до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справ відповідно до ст.14 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Семіряд