ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1049/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін- представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,представника ПАТ УкрСиббанк Ребрик А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/16430/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2019 року, постановлену суддею Черніцькою І.М., повна ухвала складена 02 вересня 2019 року, у справі за заявою публічного акціонерного товариства "УкСиббанк" про видачу дубліката виконавчого листа за № 607/16430/14-ц від 15 лютого 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби у Тернопільській області Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа за №607/16430/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 15 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 27.07.2007 р. в розмірі 244567,71 швейцарських франки, з яких: 154485 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 90082,71 швейцарських франків заборгованість за процентами, а також 3654 грн. судового збору.

В обґрунтуванні вимог, заявник зазначав, що 01 серпня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення по справі за №607/16430/14-ц, яким задоволено позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 27 липня 2007 року. Заявник вказував, що 15 лютого 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист. 09 березня 2017 року начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа за №607/16430/14-ц.

Також, представник ПАТ УкрСибанк зазначав, що неодноразово звертався з клопотанням до державного виконавця про надання інформації про хід виконавчого провадження. Вказував, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень банку стало відомо, що дане виконавче провадження завершено 09 серпня 2018 року, однак на адресу стягувача постанова та оригінал виконавчого листа не надходили. 23 січня 2019 року банком направлено клопотання про повернення документів та 04.02.2019 року отримано відповідь від Головного управління юстиції у Тернопільській області про те, що відділ направив кореспонденцію поштовим зв`язком «Укрпошта» за адресою зазначеною у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1 Московський АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , однак, банк даний виконавчий лист не отримував. Заявник вказував, що на час звернення із даною заявою, заборгованість ОСОБА_1 не погашена.

У зв`язку із наведеним, посилаючись на відсутність у банку оригіналу виконавчого листа, що позбавляє останніх повторно пред`явити його до виконання, представник ПАТ УкрСиббанк просив заяву задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2019 року заяву акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа за № 607/16430/14-ц від 15 лютого 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа за № 607/16430/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 15 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 27.07.2007 р. в розмірі 244567,71 швейцарських франки, з яких: 154485 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 90082,71 швейцарських франків заборгованість за процентами, а також 3654 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій скаржник просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви ПАТ УкрСиббанк про видачу дубліката виконавчого листа.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без врахування усіх обставин справи.

Зокрема зазначає, що виконавче провадження ВП №53542772 було завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачеві, про що було банку відомо у серпні-вересні 2018 року під час розгляду цивільної справи за №607/16430/14-ц, судом першої інстанції не враховано, що жодних дій щодо пошуку втраченого виконавчого листа банк у період з серпня 2018 року по січень 2019 року не здійснював та не надав будь яких доказів втрати виконавчого листа .

Також скаржник зазначає, що 11 березня 2019 року відділ примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Тернопільській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка стягувачем не оскаржувалася.

Крім цього, вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 11.02.2019 року, оскільки 14.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження та зобов`язано стягувача повернути виконавчий лист протягом одного місяця. У вказаний строк банк не повернув виконавчий лист, а тому пропустив строк пред`явлення його до виконання.

Вказує, що суд першої інстанції не повно і всебічно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Представник ПАТ УкрСиббанк у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала відповідає зазначеним вимогам , з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2017 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист за №607/16430/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 27.07.2007 р. в розмірі 244 567,71 швейцарських франки, з яких: 154 485 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 90 082,71 швейцарських франків заборгованість за процентами, а також 3654 грн. судового збору.

Зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 13.01.2020 року.

28 лютого 2017 року представником ПАТ «Укрсиббанк» пред`явлено даний виконавчий лист до ВПВР УДВС ГТУЮ у Тернопільській області, що підтверджується заявою від 28 лютого 2017 року за №23-5/392.

09 березня 2017 року начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа за №607/16430/14-ц від 15 лютого 2017 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

07 грудня 2017 року Банк звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо надання інформації про хід виконавчого провадження.

Згідно листа від 04 лютого 2019 року за №638/03.3-32 відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повідомив банк про те, що 09.08.2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа. Копію постанови та оригінал виконавчого листа направлено на адресу стягувача, зазначену у виконавчому листі, а саме: проспект Московський,60 м.Харків.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 09 серпня 2018 року виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

05 грудня 2018 року постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 09.08.2018.

11 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.13 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Задовольняючи заяву ПАТ УкрСиббанк, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист у банку відсутній, а строк пред`явлення його до виконання не закінчився.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

У пункті 9 частини третьої статті 129Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1 Закону України«Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

За наслідками розгляду справи встановлено, що рішення суду не виконане та заборгованість боржника перед банком не погашена, при цьому стягувач позбавлений можливості реалізувати своє право на виконання судового рішення у зв`язку з втратою виконавчих листів з підстав, що не залежали від його волі.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ст.18 ЦПК).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.431 ЦПК). Суд при вирішенні питання про видачу дублікатів виконавчого листа виданих на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав як для видачі дубліката виконавчого листа, так і для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (правова позиція ВСУ у справі № 6-608цс15) право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). З огляду на зазначене, видача дублікату є дією адміністративних органів і суду, яка спрямована на усунення перепон у завершенні судового провадження та на виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора.

За змістом ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження»(станом на час вчинення вищевказаних дій), копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

За змістом п. 99 Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці 4 пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї.

Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу у виконавчому провадженні постанови про повернення виконавчого документа є квитанція про відправлення та повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Такі ж правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012 (провадження № 61-2884св18), від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц (провадження № 61-894св17), від 21 березня 2018 року № 6-676/10 (провадження № 61-5166св18), від 24 квітня 2018 року № 161/1441/14-ц (провадження № 61-835св18), від 15 серпня 2018 року № 2-1976/10 (провадження № 61-22036св18).

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції правомірно звернув увагу та врахував, що матеріали справи не містять належних доказів вручення ПАТ УкрСибанк постанови державного виконавця від 09 серпня 2018 року про повернення виконавчого листа.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень чинного ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа поставляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

У Законі України «Про виконавче провадження`поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосуваннястатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Не заслуговують до уваги доводи апеляційної скарги про те, що стягувачем не надано доказів втрати виконавчого листа, оскільки матеріали справи не місять рекомендованого повідомлення про вручення стягувачу виконавчого листа, а роздруківка з сайту «Укрпошти», про вручення банку листа в м.Харків, відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути належним доказом того, що банком отримано оригінал виконавчого листа .

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент видачі оригіналу виконавчого листа суду від 15 лютого 2017 року, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно вимог п.1 ч. 4 ст. 12 Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що виконавчий лист було пред`явлено до виконання у встановлений законом строк, у вказаному виконавчому листі зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчується 13 січня 2020 року, а тому безпідставними є посилання в апеляційній скарзі про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 11 лютого 2019 року, оскільки наведені доводи не відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи заяву стягувача, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Боржником ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що вона сплатила заборгованість, стягнуту рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року на користь ПАТ "УкрСиббанк" за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 квітня 2007 року. Рішення суду боржником на даний час не виконано та заборгованість боржником перед банком не погашена при цьому стягувач позбавлений можливості реалізувати своє законне право на виконання судового рішення у зв`язку з втратою оригіналу виконавчого листа.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності висновків суду першої інстанцій не спростовують та зводяться до їх переоцінки, що не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367,374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 12 листопада 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Щавурська Н.Б.