КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9284/2019
справа №753/5602/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук II.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Петренко Н.О. 16 квітня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія", третя особа ОСОБА_2 про стягнення пені за порушення грошового зобов`язання,-

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення із ЗАТ "Українська будівельна компанія" 1 589 922,10 грн. пені за прострочення виконання зобов`язання.

Вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2015 року між сторонами укладено Договір №9-20-180 купівлі-продажу майнових прав на квартиру (характеристики: квартира АДРЕСА_1 , згідно із яким товариство зобов`язалось передати йому протягом 30 календарних днів після сплати ціни продажу майнові права на квартиру за ціною 878410 грн., що мають бути сплачені частковими платежами в період з 02 жовтня 2015 року по 30 жовтня 2018 року, а після прийняття будинку в експлуатацію (орієнтовний термін - 3 квартал 2016 року) та за умови сплати ціни продажу протягом 30 днів передати саму квартиру.

Станом на 09 березня 2017 року ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання, сплативши повну ціну продажу, проте товариство своїх зобов`язань не дотрималось, станом на 28 березня 2018 року будинок до прийняття в експлуатацію не готовий.

Пунктом 4.6 укладеного між сторонами договору визначено, що у випадку прострочення товариством зобов`язання щодо строків введення будинку в експлуатацію у понад 6 місяців, воно має сплатити пеню в розмірі 0,5% від фактично сплаченої суми за кожен день прострочення.

Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути пеню за період з 01 квітня 2017 року по 28 березня 2018 року в розмірі 1 589 922,10 грн.

Одночасно зазначає, що, виходячи з даних власного веб-сайту товариства, останнє мало фінансові можливості виконати свої зобов`язання у строк, про це також свідчить наявність інших об`єктів будівництва, викуп квартир.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути із ЗАТ "Українська будівельна компанія" на користь позивача пеню в розмірі 878410 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ЗАТ "Українська будівельна компанія" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд не врахував положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", стаття 3 якого вказує, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період. Вказує, що умови договору не превалюють над законом.

Одночасно вказує, що пеня є наслідком відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а не будь-якого іншого, відтак умова договору не ґрунтується на статті 549 ЦК України.

Вказує, що розмір пені є занадто високим та про неправильне застосування статті 551 ЦК України.

Посилається на відсутність вини товариства у тому, що будинок не прийнятий в експлуатацію у визначені строки. Зазначає, що з огляду на специфіку будівництва, договір містить орієнтовний строк, а не конкретний. Вказує, що строки порушені у зв`язку із тим, що вирішувалось питання про пролонгацією договору оренди землі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на законність рішення суду першої інстанції та вважає апеляційну скаргу безпідставною. Вказує, що Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" не поширюється на правовідносини сторін; можливість застосування до правовідносин відповідальності у вигляді пені; простроченні відповідача; листування із органами місцевого самоврядування стосується періоду після прострочення виконання зобов`язання. Вказує, що рішення суду є обґрунтованим, суд врахував правову позицію Верховного Суду України, наведену у постанові від 14 жовтня 2016 року у справі №6-473цс16 та ухвалив законне рішення.

В судовому засіданні представник скаржника Климюк В.Ю. доводи апеляційної скарги підтримала.

Позивач та третя особа проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві до неї.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 26 вересня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві було надано дозвіл на виконання будівельних робіт ТОВ "Київський домобудівний комбінат №1", генеральному підряднику ТОВ "Укрспецбудмонтаж-2" із будівництва житлових багатоквартирних будинків системи "СВД" для подальшого повторного застосування з вбудованими та прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_1, відповідно до проектної документації, яка розроблена ЗАТ "Українська будівельна компанія" та затверджена наказом ТОВ "Київський домобудівний комбінат №1" від 22 вересня 2011 року №18.

22 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ЗАТ "Українська будівельна компанія" укладено Договір №9-20-180 купівлі-продажу майнових прав на квартиру №180 та 17 лютого 2016 року додаткову угоду №1 до цього договору. Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 зобов`язався сплатити ціну продажу майнового права у розмір 878410 грн., а ЗАТ "Українська будівельна компанія" зобов`язалось передати ОСОБА_1 у власність майнове право на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно п.1.7 Договору орієнтовний термін прийняття будинку в експлуатацію - 3 квартал 2016 року.

ОСОБА_1 в строк та в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед ЗАТ "Українська будівельна компанія", що не спростовується відповідачем.

Відповідно до акту прийому-передачі майнового права від 06 квітня 2017 року ЗАТ "Українська будівельна компанія" передало, а ОСОБА_1 прийняв майнове право на отримання у власність новозбудованої квартири відповідно до Договору №9-20-180 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 22 вересня 2015 року. Акт є дійсним лише за умови пред`явлення письмового підтвердження оплати 100% вартості майнового права, що складає 878410 грн. з ПДВ згідно договору купівлі-продажу майнових прав №9-20-180 від 22 вересня 2015 року.

06 квітня 2017 року ОСОБА_1 видана довідка ЗАТ "Українська будівельна компанія" про сплату 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до умов договору.

Станом на момент розгляду справи будинок АДРЕСА_1 знаходиться на стадії будівництва, не введений в експлуатацію, що підтверджено та не спростовано відповідачем.

Згідно пункту 4.6 договору у разі недотримання орієнтовного терміну прийняття будинку в експлуатацію понад 6 місяців від дати, зазначеної у пункті 1.7 цього договору, ЗАТ "Українська будівельна компанія" сплачує пеню у розмірі 0,5% від фактично сплаченої суми ОСОБА_1 за кожен день прострочення. За перші 6 місяців періоду прострочення від орієнтовного терміну прийняття будинку в експлуатацію пеня не нараховується та не сплачується.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовились про розмір та підстави відповідальності у зв`язку із порушенням зобов`язань та, установивши, що товариство прострочило своє зобов`язання, дійшов висновку про стягнення визначеної договором пені, яку суд зменшив згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, вимогах чинного законодавства та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Посилання скаржника на вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

Згідно із преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 надав таке тлумачення сфері застосування цього Закону:

В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони у справі не є суб`єктами, на правовідносини яких поширюється дія цього Закону, відтак посилання у доводах апеляційної скарги на цей закон безпідставне.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Згідно зі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо доводів про те, що пеня може нараховуватися лише на грошові зобов`язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України:

1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторонами у пункті 4.6 договору визначено відповідальність у вигляді пені.

У відповідності до характеру і юридичної природи правовідносин сторін, вони ґрунтуються на купівлі за грошові кошти майнових прав на квартиру, що в кінцевому результаті дає право отримати у власність саму квартиру. Невід`ємним елементом правовідносин сторін є використання грошових коштів. З огляду на наведене, позивач має сплатити ціну майнових прав, а відповідач передати йому ці майнові права.

Умови договору не суперечать засадам зобов`язальних правовідносин та не порушують національного законодавства. Підстави уважати нікчемною умову договору, викладену у пункті 4.6, відсутні, а доказів про визнання її недійною не надано.

При цьому, пунктом 4.6 договору визначено, що пеня вираховується з розміру грошових коштів, які були сплачені позивачем. Отже для визначення ступеню невчасно виконаного зобов`язання, а відтак і меж відповідальності товариства, базою нарахування пені є грошова одиниця.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та розцінюються судом як підстава для уникнення відповідальності.

Доводи, що з огляду на специфіку будівництва, договір містить орієнтовний строк, а не конкретний, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Пунктом 4.6, на підставі якого позивач звернувся до суду, передбачає, що пеня не може нараховуватися в період після 6 місяців від орієнтовного терміну прийняття будинку, тобто за перші 6 місяців прострочення вона не нараховується.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначений шестимісячний строк враховує принципи розумності і справедливості щодо відтермінування орієнтовного строку закінчення будівництва та звільнення протягом цього періоду боржника від накладення санкцій.

Щодо відсутності вини у порушенні строків введення будинку в експлуатацію, суд зазначає наступне.

Статтею 614 ЦК України визначено:

1. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

2. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як на підстави прострочення зобов`язання товариство посилається на те, що у зв`язку із закінченням договору оренди земельної ділянки тривалий час та не з вини забудовника не могло бути вирішено питання його продовження, а відтак і здійснення будівництва. На підтвердження таких доводів надає лист забудовника, яким є ТОВ "Київський домобудівний комбінат №1", що адресований постійній комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування та листи адресовані Департаменту земельних ресурсів КМР (КМДА).

Окрім того, надано першу сторінку нотаріально посвідченого Договору про поновлення договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М., 12 серпня 2011 року за реєстровим №1067, що укладений між КМР та ТОВ "Київський домобудівний комбінат №1".

Перевіряючи доводи скаржника в цій частині, суд зазначає наступне.

Копії листів забудовника на адресу згаданих органів самі по собі не несуть корисного інформаційного значення, оскільки: по-перше, неможливо установити, чи дійсно вони були направлені, а по-друге, відсутня інформація від адресатів (ті самі листи із вимогами або відповіді на звернення), яка б об`єктивно могла дати можливість з`ясувати про дійсні причини неможливості завершення будівництва до закінчення строку оренди землі не з вини забудовника.

Копія першої сторінки зазначеного вище договору, укладеного між КМР та забудовником також не містить інформаційного навантаження, оскільки відсутні дані щодо земельної ділянки, якої він стосується, окрім того сам по собі цей договір не впливає на факт наявності або відсутності вини боржника у простроченні зобов`язання в контексті згаданого вище листування.

Окрім того, згідно із змістом пункту 5.4 договору, що укладений між сторонами, сторона, яка зіткнулася із перешкодами, що знаходяться поза межами її контролю, зобов`язана негайно, але не пізніше 5 календарних днів, письмово повідомити іншу сторону про виникнення, вид і можливу тривалість дії перешкоди. Інакше сторона, що зіткнулася з перешкодами, що знаходяться поза межами її контролю, позбавляється права посилатися на своє виправдання, крім випадків, коли сама перешкода не давала можливості надсилати повідомлення.

Пункти 5.5 та 5.6 врегульовують подальший спосіб правовідносин сторін у випадку виникнення обставин, що зазначені у пункті 5.4.

Таким чином, відповідач, міг і повинен був цікавитися ходом будівництва та іншими обставинами, які впливають на реалізацію ним своїх прав і обов`язків, та за необхідності інформувати про виникнення негативних факторів іншу сторону договору, проте цього не зробив.

Згідно із ст.550 ЦК України:

1. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

2. Проценти на неустойку не нараховуються.

3. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Згідно із ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З урахуванням викладеного, ураховуючи вимоги закону та умови договору, відповідач не довів відсутності своєї вини у простроченні зобов`язання.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ураховуючи зазначену норму закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру пені з суми 1 589 922,10 грн. до суми 878410 грн. Підстав для визначення меншого розміру пені колегія суддів не убачає.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова