Справа № 346/2120/18
Провадження № 2/346/130/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Веселова В.М.,

секретаря Максим`юк М.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Коломия заяву представника позивачки про призначення додаткової судоворї експертизи по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на об`єкти нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

позивачка, звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що 18.02.1995 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Коломия, актовий запис № 74. У шлюбі народись діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 15.12.2016 року рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб між ними розірвано. На час укладення шлюбу за відповідачем було зареєстровано житловий будинок в АДРЕСА_1 , який набутий ним на підставі договору дарування від 24.07.1992 року. Зазначає, що після одруження вони з відповідачем проживали в спірному будинку. В зв`язку з народженням дітей необхідно було збільшити житлову площу будинку, тому вони розпочали його реконструкцію. Для цього вони переїхали тимчасово в Республіку Італія, де працевлаштувалися. Невдовзі відповідач покинув Італію та повернувся в Україну, а вона продовжувала працювати в Італії. Для забезпечення продовження реконструкції будинку вона надсилала позивачу грошові кошти. Внаслідок будівництва будинок збільшився та істотно зріс у вартості. Після розірвання шлюбу відповідач переїхав в м. Київ, де проживає по даний час, а вона продовжила проживати в даному будинку. В квітні 2018 року, повернувшись з Італії, дізналась, що ще в 2017 році відповідач ініціював судовий процес щодо визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком. Заочним рішенням суду її визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 . Дані обставини вказують, що відповідач не визнає її прав на даний будинок, тому вона, посилаючись на норми ч. 3 ст.368 ЦК України, ч. 2 ст. 60, ч.1 ст. 62, ст. 63 СК України, вважає, що вказаний житловий будинок та земельну ділянку необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Право власності на спірний будинок він набув на підставі договору дарування, посвідченого 24.07.1992 року, тобто до реєстрації шлюбу. Зазначає, що обидві земельні ділянки, надані йому в користування рішенням сесії Товмачицької сільської ради від 25.11.1993 року, що стверджується відповідною довідкою сільської ради. Стосовно твердження позивачки щодо проведення реконструкції будинку, в результаті якої збільшилась його площа, вказав, що жодного дозволу на реконструкцію будинку сторони не отримували і площа його не збільшилася, що підтверджується довідкою відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Коломийської районної державної адміністрації. Вважає, що вимоги позивачки не ґрунтуються на законі, нічим не підтверджені, а тому є безпідставними. Тому в задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивачки подав письмову заяву про призначення додаткової судової експертизи,в якій ставить питання про визначення ринкової вартості домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Представники відповідача заперечила щодо проведення експертизи, вказуючи, що спірне майно не є об`єктом права власності позивачки і не може бути предметом поділу, предмет позову не вимагає поділу майна.

Заслухавши думку сторін у справі щодо призначення додаткової судової експертизи, суд зазначає наступне.

Так саме за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 19 грудня 2018 року була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку експерта,який є в матеріалах справи (а.с.149), визначена ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно призначення додаткової експертизи суд вважає недоцільним, оскільки питання , яке ставиться представником позивача є вже вирішеним, а крім цього, в позовних вимогах ставиться питання не про поділ майна подружжя, а визнання майна спільною сумісною власністю.

Керуючись ст.ст. 102,103, 104,106, 107,108, 109,252 ч.1,253 ч.1,260,261,353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивачки про призначення додаткової судової експертизи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на об`єкти нерухомого майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня оголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Веселов В. М.