Справа № 459/2543/18
Провадження № 2/459/186/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 листопада 2019 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Шульган Л.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Червоноградського міського сектору Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, органу та опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

17.08.2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просить визнати останніх такими, що втратили право на користування будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що вона є власником будинку, в якому зареєстровані відповідачі. Відповідачка ОСОБА_2 з 1998 року не проживає за вказаною адресою, а інші відповідачі ніколи не проживали у її будинку, а лише були там зареєстровані. Понад 8 років тому вони виїхали за кордон і місце їх перебування їй не відоме. Вважає, що вони втратили право на користування будинком на підставі ст.405 ЦК України внаслідок відсутності за місцем реєстрації понад один рік. До того ж вказала, що реєстрація відповідачів у її будинку порушує її права у зв`язку із сплатою надмірних комунальних послуг.

28.08.2018 року у справі відкрито провадження, судове засідання для розгляду справи по суті було призначено на 23.10.2018 року з викликом сторін.

23.10.2018 року розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою відповідачів.

09.11.2018 року справу було передано від судді Рудакова Д.І..

Ухвалою від 19.03.2019 року у справі залучено в якості третьої особи уповноважений орган та опіки та піклування - в особі виконавчого комітету Червоноградської міської ради, розгляд справи відкладався для виклику представника третьої особи.

20.06.2019 року розгляд справи відкладався за клопотання представника третьої особи виконавчого комітету Червоноградської міської ради для надання рішення органу опіки та піклування.

04.09.2019 року представник третьої особи виконавчого комітету Червоноградської міської ради подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що підтримує рішення від 23.07.2019 року.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про місце, день та час розгляду справи належним чином повідомлялись. Останні про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань та відзиву не подали. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи.

01.11.2019 року позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних ньому.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

За позивачем зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору дарування від 11.12.1990 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 13.08.2018 року у вказаному будинку зареєстровані позивач як власник та відповідачі як дочка та внуки .

Актом виконавчого комітету Соснівської міської ради №73 від 25.06.2018 стверджується, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 з 1998 року.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном.

На підставі ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом враховано, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у зазначеному будинку, але в ньому не проживають без поважних причин з 1998 року, не несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями по утриманню житла, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності житлом та несе надмірний тягар по оплаті комунальних послуг. Тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування даним житловим приміщенням.

Крім того у належному позивачці будинку зареєстровані також неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло, а саме: «Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла».

Відповідно до ч.2 ст.11, ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції закріплено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

За змістом положень ст.ст.2, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Права членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст.405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із положеннями статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст.310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Через свій вік ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть самостійно обирати місце проживання, тому факт їх непроживання у спірному будинку зумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права користування житлом.

Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація дітей у спірному житлі перешкоджає їй вільно користуватись квартирою. Крім того, з наданих доказів неможливо встановити причини непроживання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у будинку.

Враховуючи те, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правомірно набули право користування будинком як члени сім`ї позивача, відомостей про те, що вони зареєстровані за іншою адресою немає, тому вони не можуть бути визнані такими, що втратили право на користування даним житлом.

З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житлом, необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ідентиф.номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Червоноградського міського сектору Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області (м. Червоноград, вул.. Івасюка, 12, Львівська область), органу та опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради (04055920, пр.Шевченка,19, м.Червоноград) про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.11.2019 року.

Суддя: М. Д. Новосад