Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 333/3118/15-ц

провадження № 61-33603св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Р. А., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року у складі судді Варнавської Л. О. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Спас О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 14 785 доларів США, строком до 04 серпня 2015 року, зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами.

15 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належно не виконує, у наслідок чого, станом на 28 вересня 2015 року, має заборгованість у розмірі 50 392,62 долари США, яка складається з: 11 974,41 долари США - заборгованості за кредитом; 6 505,85 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 1 597,21 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 27 904,48 доларів США - пені; а також штрафи: 11,57 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 399,1 доларів США - штраф (процентна складова).

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року у розмірі 50 392,62 долари США, що за курсом Національного банку України станом на 28 вересня 2015 року складає 1 088 984,44 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року, позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № ZPUKA57660399 у розмірі 18 480,26 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 вересня 2015 року (21,61 грн) складає 399 358,42 грн та судовий збір у розмірі 5 994,85 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що банк належно виконав свої обов`язки, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти за договором від 05 серпня 2008 року, а останній не виконує своїх зобов`язань з повернення коштів, тому на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом (11 974,41 долари США) та заборгованість за процентами за користування кредитними коштами (6 505,85 доларів США).

При цьому, суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення комісії та штрафів, вважаючи, що вони не передбачені кредитним договором від 05 серпня 2008 року.

Також, суд відмовив банку у стягненні пені, вказавши, що її нараховано у доларах США, що є порушенням чинного законодавства, пославшись на правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Акцент-Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у стягненні заборгованості з комісії, пені, штрафів та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а в іншій частині судові рішення залишити без змін.

Судові рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту та процентах ним не оскаржуються, тому, відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, колегією суддів не перевіряються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково відмовили у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, оскільки банком заявлялася вимога про її стягнення з визначенням еквівалентна в гривні за курсом Національного банку України. Сам факт нарахування пені в іноземній валюті не може бути підставою для відмови у позові.

Помилковими є й висновки судів про те, що умовами кредитного договору не передбачено штрафи та комісію, оскільки на справді кредитний договір від 05 серпня 2008 року містить відповідні умови.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір № ZPUKA57660399, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14 785,8 доларів США на термін до 04 серпня 2015 року та зобов`язався повернути його і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк та порядку, встановленому кредитним договором.

Пунктом 17.1.4 договору визначено дату погашення кредиту - 04 серпня 2015 року. Пунктом 17.1.6 встановлена процентна ставка - 15 % річних.

15 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

Починаючи з 26 серпня 2009 року ОСОБА_1 в неповному обсязі сплачує кредит, внаслідок чого станом на 28 вересня 2015 року, за розрахунком банку має заборгованість у розмірі 50 392,62 долари США, яка складається з: 11 974,41 долари США - заборгованості за кредитом; 6 505,85 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 1 597,21 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 27 904,48 доларів США - пені; а також штрафи: 11,57 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 399,1 доларів США - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Акцент-Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі ? Декрет) передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказану обставину, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суди встановили, що на підставі кредитного договору від 05 серпня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті - доларах США.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17.

Крім того, ПАТ «Акцент-Банк» заявляло вимоги про стягнення нарахованої у доларах США пені в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 28 вересня 2015 року.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені лише через те, що вона нараховувалася банком в іноземній валюті, є помилковим, а такі вимоги є обґрунтованими та, за відсутності заперечень відповідача щодо порядку нарахування пені, підлягають задоволенню.

При цьому, оскільки розмір неустойки (пені - 27 904,48 доларів США) значно перевищує розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, колегія суддів на підставі положення частини третьої статті 551 ЦК України вбачає підстави для його зменшення до 18 480,26 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 вересня 2015 року (21,61 грн) складає 399 358,42 грн, що відповідає розміру заборгованості.

Не можна погодитися й з висновками судів попередніх інстанцій щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача комісії та штрафів, зважаючи на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, тому у задоволенні вимог ПАТ «Акцент-Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафів слід відмовити з наведених вище підстав.

Крім того, за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Крім вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків, банк заявляв вимоги про стягнення заборгованості з комісії.

Проте, враховуючи наведені правові висновки, у задоволенні цих вимог слід відмовити, з тих підстав, що вони є необґрунтованими, оскільки банк не мав права встановлювати у спірному кредитному договір винагороду за резервування грошових коштів, тобто фактично за видачу кредитних ресурсів, за дії, які банк вчиняє на власну користь, оскільки отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів та комісії, у зв`язку із тим, що вони не передбачені кредитним договором від 05 серпня 2008 року, є помилковими, оскільки такі умови містяться у вказаному договору, проте у їх задоволенні слід відмовити за наведених вище підстав.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати їх у цій частині та ухвалити нове рішення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк»задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 рокуу частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк»про стягнення заборгованості з комісії, пені та штрафів скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з комісії, пені та штрафів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № ZPUKA57660399 зі сплати пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 18 480,26 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 вересня 2015 року (21,61 гривень) складає 399 358 (триста дев`яносто дев`ять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 42 (сорок дві) копійки.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення комісії та штрафів відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк