22-ц/804/3011/19
265/3431/19

Єдиний унікальний номер 265/3431/19
Номер провадження 22-ц/804/3011/19
Доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2019 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:
головуючого судді Гаврилової Г.Л.,
суддів Зайцевої С.А.,
Пономарьової О.М.,
секретар Єфремова О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року, у складі судді Копилової Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и л а :
В червні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо, син мешкає разом з нею. З моменту народження сина та по квітень 2019 року відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 3000 грн. щомісячно. На даний час відповідач матеріальної допомоги не надає, що ставить її у скрутне становище. Враховуючи, що відповідач мав можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 3000 грн. щомісячно незалежно від наявності офіційного працевлаштування, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що саме за вибором отримувача аліментів суд визначає спосіб стягнення аліментів. Зазначала, що відповідач протягом тривалого часу мав можливість надавати їй матеріальну допомогу в розмірі 3000 грн. щомісячно без наявності будь-якого джерела доходу, тому після працевлаштування також має таку можливість. Також вказує, що відповідач є фізично здоровою особою, аліментів на утримання інших осіб не сплачує, інших дітей або непрацездатних батьків не має.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи до суду не з`явилась, клопотань до апеляційного суду не надала.( а.с.95)

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Вирішуючи справу і стягуючи на користь позивачки аліменти в частині від доходу відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати щомісячну матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини та оскільки він офіційно працевлаштований, отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати, підстав для стягнення аліментів з нього в твердій грошовій сумі не має.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12 липня 2016 року Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 571, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі «батьки» зазначені: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 .

З довідки ТОВ «Нибиру» від 16 серпня 2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працював з 09 квітня 2019 року по 30 червня 2019 року на підприємстві ТОВ «Нибиру», розмір фактично отриманої ним заробітної плати за період з квітня 2019 року по червень 2019 року склав 5588,36 грн.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_2 05 липня 2019 року прийнято на посаду водія автотранспортних засобів за трудовим договором № 1 від 05.07.2019 року до ФОП ОСОБА_5 .

Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З вказаних норм закону вбачається, що спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає.

Позивачка, звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі і при цьому не заявляла позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у частці від доходу.

Проте, суд першої інстанції без врахування вказаних норм закону, що підлягали до застосування, вийшовши за межі позовних вимог, з власної ініціативи визначив спосіб та розмір стягнення аліментів з відповідача на користь позивача.

Окрім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення застосовано норму Сімейного кодексу України, яка на момент розгляду справи була нечинна, а саме ч. 1 ст. 184 СК України, яка до внесення змін передбачала, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, діючої на момент звернення з позовом, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, зазначена норма закону встановлює розмір аліментів у частці чи твердій грошовій сумі за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права і ніяк не визначає статус відповідача щодо його працездатності чи безробіття, не ставить цим в залежність суд щодо визначення порядку та способу стягнення аліментів і не зобов`язує суд діяти на свій розсуд.

Отже, спосіб стягнення аліментів на дитину та його вибір законодавець залишив за позивачем, а тому суд не повинен був приймати до уваги бажання відповідача сплачувати аліменти у частці від доходу, оскільки така вимога суперечить діючому законодавству.

Таким чином, суд першої інстанції, порушив норми матеріального права та вийшов за межи позовних вимог, оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі, і самостійно обрав інший спосіб стягнення аліментів, ніж просив позивач, що суперечить принципу диспозитивності, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

Встановлюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої-третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).

Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту ч.6 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3000 гривень щомісячно. Посилалася на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

Проте, на думку колегії суддів, позивачем не надано суду належних доказів щодо фактичної можливості відповідача сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Посилання позивачки на стан здоров`я дитини не може бути підставою для стягнення аліментів в заявленій позивачем сумі, оскільки витрати на дитину, викликані її хворобою, можуть бути стягнуті з відповідача в порядку ст. 185 СК України як додаткові витрати на дитину.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач надав пояснення, з яких вбачається, що раніше у нього була можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 3000 гривень, оскільки в нього були заощадження. На даний час його матеріальний стан змінився, він переїхав до іншого населеного пункту, змінив роботу. Також зазначив, що його заробітна плата на теперішній час складає приблизно 4500 гривень та він згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку.

З урахуванням ч.1 ст. 184 СК України, встановлених обставин щодо матеріального стану відповідача, який не має на утриманні інших осіб, та є працездатним, а також зважаючи на спільний обов`язок батьків по утриманню дитини, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 гривень щомісяця, з індексацією даної грошової суми відповідно до закону, починаючи з 03 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, та вважає, що така сума буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ПН НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500( одна тисяча п`ятсот) гривень щомісяця, з індексацією даної грошової суми відповідно до закону, починаючи з 03 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ПН НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Допустити негайне виконання постанови про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2019 року

Судді Г.Л.Гаврилова

С.А.Зайцева

О.М. Пономарьова