П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року місто Київ

справа № 756/2355/18

провадження №22-ц/824/11646/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Шум Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 до про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19 вересня 2011 року вона позичила відповідачці ОСОБА_4 10 000,00 доларів США, за умови повернення всієї суми до 30 березня 2012 року. На підтвердження укладення усного договору та передачі грошових коштів відповідачем було власноручно написано розписку про отримання коштів від позивача. Умовами розписки була передбачена сплата матеріальної винагороди за весь період займу в розмірі 3 000 доларів США. Проте, відповідачка ОСОБА_4 свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів у визначений строк не виконала, що стало підставою звернення до суду. Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму позики в розмірі 10 000 доларів США, грошової винагороди в розмірі 3 000 доларів США, 3% річних в розмірі 900,91 доларів США, а всього 13 900,91 доларів США. Просила стягнути вказану суму в гривневому еквіваленті станом на момент прийняття рішення.

Рішенням Святошинського районного суду від 26 червня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 10 000,00 доларів США, грошову винагороду в розмірі 3 000 доларів США,3 % річних в розмірі 900,91 доларів США,що разом становить 13 900,91 доларів США та еквівалентно до офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти на день постановлення даного рішення - 364 064( триста шістдесят чотири тисячі шістдесят чотири) грн. 83 коп..

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідачка ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, так як при відкритті провадження не звернув увагу на той факт, що позовна заява підписана та подана особою без повноважень, а саме ОСОБА_7 , який був уповноважений довіреністю, виданою адвокатом Семенюком К.В. на представництво його інтересів, а не інтересів позивача. Тобто позовна заява подана неналежним представником, який не мав повноважень на подачу та підписання позовної заяви.

Окрім того, повноваження адвоката ОСОБА_1 . - Семенюк К.В. відповідно до договору надання правової допомоги та додаткової угоди закінчилися 31 грудня 2018 року. Однак, після закінчення строку повноважень, передбачених договором, відповідно до протоколів судових засідань, адвокат Семенюк К.В. приймав активну участь в судовому розгляді справи.

Крім цього вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми процесуального права, а саме те, що суд першої інстанції ухвалив рішення лише на підставі усних пояснень позивача, які не були підтвердженні жодними належними та допустимими доказами, натомість пояснення скаржника судом взагалі були проігноровані. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не застосував до вимог позивача позовну давність, про що суду її представником подавалась відповідна заява. Натомість, суд першої інстанції без заяви позивача про поновлення строків обґрунтував пропуск позивачем строку, посилаючись лише на пояснення позивачки, які доказами не підтверджені..

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Семенюк К.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник адвокат Титаренко О.В. апеляційну скаргу підтримали.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Семенюк К.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення залишити без зін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що 19 вересня 2011 року ОСОБА_6 взяла в борг у позивачки ОСОБА_9 10 000,00 доларів США, про що написала боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідач повинна була суму боргу повернути в строк до 30 березня 2012 року. Також, умовами розписки сторони узгодили, що відповідачка сплачує матеріальну винагороду за весь період займу в розмірі 3 000 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_4 борг не повернула.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, позивачкою передані відповідачу у борг грошові кошти, які остання зобов`язалася повернути, але у визначений у розписці строк свої зобов`язання не виконала, борг не повернула. Відмовляючи відповідачці у застосуванні строку позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка певний час зверталася до відповідачки з вимогою повернути борг, остання весь час обіцяла виконати свої боргові зобов`язання, в подальшому змінила свій контактний номер телефону, перестала виходити на зв`язок. Далі, в сім`ї позивачки сталася трагедія, загинула її дочка, у зв`язку з чим позивачка на деякий час припинила пошуки відповідачки. Поведінку відповідачки, яка не надала в судовому засіданні обґрунтованих пояснень щодо не повернення боргу, а також щодо обставин, які перешкоджали належному виконанню боргових зобов`язань в обумовлений сторонами строк, суд визнав зловживанням правами та обов`язками позичальника, яка тривалий час обіцяла повернути борг, такі дії відповідача були направлені на умисне штучне неповернення суми боргу з метою пропуску позивачкою строку позовної давності та можливості уникнути повернення боргу.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та також самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Установлено, що між сторонами був укладений договір позики , який оформлений розпискою, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_10 у борг грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути не пізніше 30 березня 2012 року. Разом з боргом додатково зобов`язалася сплатити 3000 доларів США як матеріальну винагороду.

Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення боргу відповідачка ОСОБА_11 суду не надала, а самі по собі пояснення відповідача про те, що вона повернула кошти, за наявності у ОСОБА_1 оригіналу розписки, не дають підстав для висновку, що ОСОБА_11 повернула грошові кошти. отримані у борг.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про не застосування до вимог позивача позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на визначену у розписці дату, не пізніше якої відповідачка ОСОБА_11 зобов`язана була повернути борг, перебіг позовної давності для позивача почався з 31 березня 2012 року і за законом сплив 31 березня 2015 року.

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними припини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

11 березня 2019 року представником відповідача до суду подана заява про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Стороною позивача, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування поважних обставин, які спричинили прогаяння позивачкою ОСОБА_1 позовної давності.

Обставини, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, зокрема, на те, що позивач ОСОБА_1 зверталася до відповідачки з вимогами про повернення боргу, а остання постійно обіцяла повернути борг, жодними доказами не підтверджені, зокрема, позивачем не надано суду будь-яких звернень, листів. Заперечує такі звернення і сама відповідачка ОСОБА_11 .

За таких обставин відсутні підстави вважати доведеним, що відповідачка ОСОБА_11 визнавала свої боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 і таким чином мало місце переривання перебігу позовної давності.

Трагічна для позивача подія - смерть доньки мала місце у січня 2017 року, тобто вже поза межами встановленої законом позовної давності, а тому не може вважатися обставиною, що спричинила пропуск позовної давності позивачем.

Сам по собі факт не виконання відповідачем своїх зобов`язань не може бути підставою для задоволення позову, з яким позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, при цьому не довівши існування поважних причин пропущення встановленого законом строку.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо не застосування до вимог позивача позовної давності не відповідає обставинам справи, обставини, які суд вважав встановленими, є недоведеними, а тому відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України ухвалене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_12 про стягнення боргу, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 15 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеус