Справа № 345/2664/19
Провадження № 22-ц/4808/1110/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Бойчука І.В., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Обертинського В.В. про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини та зобов`язання вчинення дій, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2019 року, постановлену суддею Якимівим Р.В.,

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Обертинського В.В. про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини та зобов`язання вчинення дій відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії державного виконавця під час проведення перерахунку розміру аліментів відповідали вимогам закону, заборгованість по їх сплаті обчислена на червень 2017 року, а саме на час настання повноліття дочки боржника, для якої вони стягувались. Державний виконавець, скориставшись наданими йому правами та обов`язками, встановив заборгованість ОСОБА_1 по аліментах, виходячи із середньої плати працівників для даної місцевості в період з 29 вересня 2000 року по 01 липня 2017 року в загальному розмірі 50 729,19 гривень, а виконавче провадження не закрив через існування заборгованості із стягнення аліментів на час настання повноліття дочки боржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити постанову, якою визнати дії державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Обертинського В.В., що призвели до незаконного нарахування заборгованості по аліментних платежах та скасування розрахунку заборгованості протиправними та скасувати розрахунок заборгованості по сплаті аліментних платежів, розрахований державним виконавцем.

Вважає, що ухвала була постановлена на підставі неповного з`ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для виконавчого провадження, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. Державний виконавець Обертинський В.В., у якого на час закінчення виконавчого провадження 22 червня 2017 року дане виконавче провадження не перебувало, у квітні 2019 року, за заявою неналежного стягувача, нарахував апелянту борг по аліментах, перевищивши свої службові повноваження, порушивши його законні права та інтереси.

Вважає, що виконавче провадження, яке перебувало на виконанні у попереднього державного виконавця Кузика І.І., закінчено 03 серпня 2017 року.

Стягувач, мати його дочки, на яку стягувались аліменти, з ІНФОРМАЦІЯ_3, часу досягнення дочкою повноліття, втратила статус стягувача та опікуна, є сторонньою особою після закінченню даного виконавчого провадження. Державний виконавець Обертинський В .В . не мав права нараховувати заборгованість по сплаті аліментів за заявою сторонньої особи через два роки після закінчення виконавчого провадження у 2019 році.

Крім цього, він помилково нарахував заборгованість по середньому заробітку по регіону, порушивши вимоги рішення Калуського міськрайонного суду від 09 жовтня 2000 року, яким встановлено стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 25% (1/4) від усіх заробітків щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На час закінчення виконавчого провадження жодної вимоги стягувача до державного виконавця чи до суду про збільшення розміру сплати аліментів не було. Така вимога з`явилась тільки у 2019 році. Суд першої інстанції наведене не перевірив та постановив незаконну ухвалу. Суд не перевірив, чи було дане виконавче провадження на виконанні державного виконавця Обертинського В.В. В останнього на виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Івано-Франківським міським судом 21 березня 2019 року про стягнення аліментів на дитину віком до 23 років, оскільки його дочка продовжує навчання, в сумі 800 гривень на місяць. Цю вимогу суду виконує повністю. Зведеного виконавчого провадження не існує.

Крім цього, зазначив, що проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості є незаконним, оскільки суперечить вимогам ст. 194 СК України.

Просить врахувати його пенсійний вік (59 років), те, що пенсію за віком отримувати не буде через відсутність стажу роботи (працював неофіційно), може розраховувати тільки на соціальну допомогу. На даний час потрібує допомоги на лікування.

Представник ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області правом на відзив не скористався.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Калуським міським судом Івано-Франківської області 10 жовтня 2000 року видано виконавчий лист №2-1897/2000 на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_5 аліментів на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходу громадян в місяць (а.с.8, т.1).

Відповідно до довідок-розрахунків заборгованість по аліментах, які стягуються з боржника ОСОБА_1 на користь стягувачки ОСОБА_5 , на 01 липня 2017 рік складає 50 729,19 гривень (а.с.9,138, т.1).

Дочка ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.138).

Відповідно до довідок -розрахунків боржник сплачував аліменти не в повному обсязі (а.с.9,138).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта, та його представника, які вимоги скарги підтримали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч.5 ст.124 Конституції України).

З огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження).

Частиною 3 ст.12 вказаного Закону визначено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 №512/5.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Згідно з ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Пунктом 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Відповідно до п.п.9, 10 розділу XVI Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 №512/5 виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Згідно розрахунку із сплати аліментів, складеного Головним державним виконавцем сума заборгованості по сплаті аліментів на 01 липня 2017 року складає 50 729, 20 гривень (а.с. 138).

За даними Єдиного реєстру виконавчих проваджень виконавче провадження №2-1897 від 10 жовтня 2000 року не закінчене.

Матеріалами справи не підтверджено повну сплату заборгованості апелянтом за виконавчим листом №2-1897/2000. Апелянт у засіданні підтвердив, що з часу видачі виконавчого листа не працював і постійного заробітку не мав.

Оскільки стягнення заборгованості по аліментах проводиться незалежно від досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що державний виконавець на законних підставах не закінчив виконавче провадження, так як у боржника існує заборгованість за аліментами.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання спростовуються п. 7.5 Наказу Міністерства юстиції №74/5 від 15 грудня 1999 року «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій» (що була чинною на час початку процедури стягнення аліментів), згідно якого розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості в твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні, якщо боржник у цей період не працював, то заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Таким чином, нарахування аліментів державним виконавцем відбувалось згідно вимог чинної на час їх розрахунку Інструкції та поданих платіжних документів.

Враховуючи, що сплата аліментів здійснювалась ОСОБА_1 частково, що підтверджено розрахунком та не заперечує сам апелянт, йому було відомо про суми заборгованості, адже у 2018 році він наручно сплатив стягувачу ОСОБА_5 3000 гривень аліментів, тобто вже навіть після досягнення дочкою повноліття, враховуючи, що нарахування аліментів здійснювалось виключно до досягнення дочкою апелянта ОСОБА_6 повноліття, що підтверджено матеріалами справи, доводи апелянта є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що оскільки сплата аліментів є не правом, а обов`язком, а рішення суду - обов`язковим до виконання, суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 вересня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.В. Бойчук

І.О. Максюта