КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року

справа 756/3930/19

провадження № 22-ц/824/12388/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Щербенко А.С,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року ухваленого під головуванням судді Жук М. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на його користь заробітну плату, нараховану на дату звільнення у розмірі 28 417,00 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - 561 369, 24 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати - 5 276, 36 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9 605,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 28 417,00 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян, 55 000 грн 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, 5 276 грн. 36 коп. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян, а всього 88 693 грн. 36 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 2000 грн. компенсації витрат на правову допомогу.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» в дохід держави 886 грн. 93 коп. судового збору.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 55 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 2000 грн компенсації витрат на правову допомогу, а також стягнення з ПАТ «Рівнеазот» в дохід держави 886, 93 грн судового збору скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом безпідставно застосовано принцип співмірності та зменшено середній заробіток за час вимушеного прогулу до 55 000, 00 грн. Вказує, що підставою для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку є наявність спору між працівником та роботодавцем щодо розміру належних до виплат сум за трудовим договором на день звільнення, проте такий спір між сторонами відсутній.

Крім того, зазначає, що понесені ним витрати на правничу допомогу є реальними, документально підтвердженими та складають 9 605,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Рівнеазот» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку зменшений судом правомірно.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав , просив її задовольнити.

Представник ПрАТ «Рівнеазот» в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення в частині стягнення невиплаченої заробітної плати не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 55 000 ,00 грн, суд першої інстанції виходив із принципу співмірності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до запису у трудовій книжці, 30.05.2017 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду директора департаменту з питань закупівлі ПАТ «Рівнеазот», яке в подальшому змінило назву на ПрАТ «Рівнеазот», а 30.03.2018 року звільнений з цієї посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 537-вк від 30.03.2018 року (а.с. 13-22).

Згідно із довідкою ПрАТ «Рівнеазот» про суми, які належать до виплати від 07.03.2019 року за № 304, ОСОБА_1 належить до виплати 28 417 грн. 00 коп. заробітної плати за червень-липень 2017 року (а.с. 23).

Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство не провело остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу, чим порушено його трудові права, які підлягають відновленню шляхом стягнення з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 суми нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 28 417 грн. 00 коп., а також 5 276 грн. 36 коп. компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строків виплати.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16.

Принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Разом з тим, при розгляді зазначеного питання, суд бере до уваги і такі обставини як розмір недоплаченої суми 28 417, 00 гривень нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком в сумі 561 396 грн 24 коп., обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, а саме те, що позивачу було відомо про розмір недоплаченої суми за травень 2017 року та червень 2017, однак з позовом останній звернувся лише у березні 2019. Жодних заяв на адресу відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином , з урахуванням часткового задоволення позову, судом першої інстанції правильно здійснено розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 11 липня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року

Суддя-доповідач

Судді