Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 750/8479/16-ц

провадження № 61-20243св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 березня 2016 року у складі колегії суддів: Губар В. С., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», в якому просив визнати право власності на грошові кошти у сумі 53 031 грн. 13 коп., які належать йому на праві власності згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 20 травня 2016 року № 474 та фактично знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ «Фідобанк» та визнати порядок виконання судового рішення по даній справі наступним чином: зобов`язати ПАТ «Фідобанк» відкрити рахунок та зарахувати грошові кошти у сумі 53 031,13 грн, які належать йому на підставі договору дарування від 20 травня 2016 року за № 474, на відкритий рахунок, а також зобов`язати ПАТ «Фідобанк» подати його ідентифікаційні дані до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для внесення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 53 031,13 грн за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н. М. 20 травня 2016 року за № 474.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право власності на грошові кошти у сумі 53 031,13 грн, які належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н. М. 20 травня 2016 року № 474 та фактично знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ «Фідобанк» та визнано порядок виконання судового рішення по даній справі наступним чином: зобов`язано ПАТ «Фідобанк» відкрити рахунок на ім`я ОСОБА_1 та зарахувати грошові кошти у сумі 53 031,13 грн, які належать ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н. М. 20 травня 2016 року за № 474 на відкритий рахунок.

Зобов`язано ПАТ «Фідобанк» подати ідентифікаційні дані ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для віднесення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 53 031,13 грн за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н. М. 20 травня 2016 року за № 474.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі договору дарування коштів від 20 травня 2016 року позивач став власником грошових коштів, що знаходяться на поточних та депозитних рахунках банку, а відповідач в порушення частини першої статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протиправно не вніс його до Переліку рахунків вкладників та не визначив розрахункові суми відшкодування коштів за належними йому вкладами за рахунок коштів Фонду станом на день початку виведення Фондом банку з ринку - 20 травня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Фідобанк» задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції всупереч частині четвертої статті 10, частини першої статті 33, статті 35 ЦПК України не обговорив питання про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, незважаючи, що наявні спірні правовідносини стосовно банківського вкладу впливають на права та обов`язки Фонду і ухвалене судове рішення може спричинити порушення законних інтересів Фонду. Рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , безпосередньо стосується прав та обов`язків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був залучений до участі у справі, не зважаючи на те, що існуючі між сторонами правовідносини охоплюються приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 березня 2017 року та залишити в силі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 листопада 2016 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що підставою для звернення з цим позовом стало саме неналежне виконання ПУАТ «Фідобанк», який прийняв кошти для зарахування на її поточний рахунок, своїх обов`язків щодо зарахування, обліку та збереження цих коштів, чим порушило його права вкладника банку. Банк відповідач не визнав його право власності на кошти на підставі договору дарування та протиправно не відкрив на його ім`я рахунок у банку для зарахування на нього подарованих коштів, чим позбавив його статусу вкладника і відповідно права на відшкодування вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Судом першої інстанції на підставі наданих документів вірно встановлено, що 18 травня 2016 року дарувальник звернувся до банку з заявою про розірвання депозитних договорів та виплату коштів з каси банку. Депозитні договори банк розірвав, кошти у сумі 45 031,31 грн перевів на поточний рахунок, але в порушення умов договорів кошти з каси банку не виплатив. У банку була об`єктивна і реальна можливість відкрити на його ім`я рахунок і зарахувати подаровані йому кошти, оскільки в той період не була відкликана банківська ліцензія і банк міг не порушувати його майнових прав. Отже, оскільки договір дарування коштів не визнаний банком незаконним і не оскаржений до суду, то у банку відсутні підстави для невизнання за ним права власності на подаровані кошти.

Позиція інших учасників справи

У травні 2017 року представник ПУАТ «Фідобанк» Воронецька Н. А. подала заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставини справи, в межах наданих суду повноважень; судом вірно застосовані норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, доводи касаційної скарги вважає безпідставними.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи № 750/8479/16-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи № 750/8479/16-ц надійшли до Верховного Суду.

10 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами встановлено, що 20 травня 2016 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування грошових коштів отримав в дар від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 53 031,13 грн, які знаходилися та обліковувалися на поточному та депозитних рахунках, відкритих у ПУАТ «Фідобанк».

20 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПУАТ «Фідобанк» із заявою про виплату коштів з рахунків, що належать дарувальнику згідно договору дарування від 20 травня 2016 року, а у випадку неможливості з будь-яких причин видати кошти - позивач просив здійснити відкриття рахунку та/або оформити договір банківського вкладу на його, позивача, ім`я.

26 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ «Фідобанк» із заявою, в якій просив виплатити йому кошти, що знаходяться на поточному і депозитних рахунках у банку і належать йому на праві власності на підставі договору дарування коштів, надавши оригінал договору дарування коштів.

Проте, ПУАТ «Фідобанк» не повідомив про результати розгляду звернень ОСОБА_1 від 20 травня та 26 травня 2016 року та не виплатив належні йому грошові кошти.

На підставі рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення ПУАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 184 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення ПУАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць: з 20 травня 2016 року по 19 червня 2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 червня 2016 року № 959 продовжено строк тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» з 20 червня 2016 року по 19 липня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 липня 2016 року № 1265 на підставі постанови правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш розпочато процедуру ліквідації у ПУАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «Фідобанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_3 з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати право власності на грошові кошти у сумі 53 031,13 грн, які фактично знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ «Фідобанк» та визнати порядок виконання судового рішення по даній справі: зобов`язати ПАТ «Фідобанк» відкрити рахунок та зарахувати грошові кошти у сумі 53 031,13 грн на відкритий рахунок, зобов`язати ПАТ «Фідобанк» подати його ідентифікаційні дані до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для внесення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Однак при розгляді справи суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Судувід 03 жовтня 2018 року у справі № 367/2089/15-ц (провадження № 14-253цс18) зроблено висновок про те, що «спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами. Аналогічні правові позиції висловлені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Нормами статті 27 цього Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом. Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

За змістом частини першої статті 15 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 17 КАС України, в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суди не звернули увагу на те, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції ПУАТ «Фідобанк» вже перебував у стадії ліквідації, на початок запровадження ліквідації банку позивач не був його вкладником, а тому задоволення вимог останнього, як вкладника банка, можливе лише у спосіб, передбачений спеціальним Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто в порядку черговості шляхом зарахування відповідних вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУАТ «Фідобанк».

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що даний спір фактично стосується формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, тому є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону граничного розміру відшкодування за вкладами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, що, в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 березня 2016 року та рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 листопада 2016 року скасувати.

Провадження у справі № 750/8479/16-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про зобов`язання вчинити дії закрити.

Повідомити ОСОБА_1 ,що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

З моменту прийняття постанови касаційного суду рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 березня 2016 рокувтрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук