Номер провадження: 22-ц/813/4864/19
Номер справи місцевого суду: 501/3054/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в приміщенні Одеського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 та аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 4000 гр. щомісяця до досягнення дитиною повноліття до 03.11.2018 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року, позовні вимоги задовольнити та визначити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначала, що у порушення ст. 229 ЦПК України, суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив докази у справи, а саме не дослідив копію мирової угоди від 12.07.2018 року та не врахував, що ця мирова угода не затверджена ухвалою суду під час розгляду цивільної справи №501/1125/18 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на обґрунтованість і законність рішення суду першої інстанції, просить суд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року залишити без змін. При цьому у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначив, що в суді першої інстанції він не відмовлявся від виплати аліментів та просив суд встановити аліменти в розмірі 1/3 частки доходів платника аліментів, згідно діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, відповідно матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.08.2003 року. Шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12.07.2018 року (а.с. 9-11).

В період сумісного проживання у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7) та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Згідно копії мирової угоди укладеної від 12.07.2018 року між позивачем та відповідачем зазначено про стягнення аліментів на дітей в розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та зобов`язання брати участь в додаткових витратах на дитину відповідачем (а.с. 15-17).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання спільні діти сторін зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Відповідно свідоцтва про хворобу №84/4 від 28.03.2014 року ОСОБА_2 поставлено діагноз гіпертонічна хвороба 2 ступеню (а.с.34).

Довідкою № 3895 від 19.11.2018 року виданої ОСОБА_2 зазначені відомості про пенсію (а.с. 36).

Копіями розписок підтверджується сплата відповідачем аліментів (а.с.37-38).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що фактично аліменти вже стягуються в розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто йдеться про збільшення аліментів, а наданими позивачем доказами не підтверджуються обставини, які б могли стати підставою для збільшення розміру аліментів, зокрема про те, що її матеріальний погіршився, а матеріальний стан відповідача покращився; змінився її сімейний стан; погіршився або поліпшився стан здоров`я когось із них; не наведені будь-які інші обставини, які б були підставою для збільшення розміру аліментів і які змінились (або не були враховані) судом при попередньому стягненні аліментів.

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що під час розгляду цивільної справи №501/1125/18 про розірвання шлюбу, 12.07.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено мирову угоду про визначення місця проживання обох дітей із ОСОБА_1 та стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення окремо кожною дитиною повноліття (а.с.15).

Відповідно до статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказана мирова угода не була затверджена судом, під час розгляду справи в Київському районному суді м.Одеси.

Крім того, апеляційний суд також зазначає, що згідно ст. 189 СК України та п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» укладання мирової угоди в справах про стягнення аліментів за загальним правилом не допускається, оскільки існує позасудовий спосіб добровільного вирішення цього питання шляхом укладення нотаріально посвідченого договору.

Проте, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу заперечував викласти умови зазначеної мирової угоди у відповідному договорі між батьками про сплату аліментів на дітей та відмовився посвідчувати такий договір нотаріально, тому позивач була вимушена звернутись до суду з вимогами про стягнення аліментів.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом про стягнення аліментів, між сторонами фактично не існувало домовленості щодо сплати аліментів на утримання дітей, тому відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом, чим ОСОБА_1 і скористалася.

Однак, районний суд на вказане уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, з підстав того, що фактично аліменти вже стягуються в розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто фактично йдеться про збільшення аліментів, а наданими позивачем доказами не підтверджуються обставини, які б могли стати підставою для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 4000 грн. щомісяця на кожну дитину.

При цьому, ОСОБА_1 в обґрунтування позову зазначала, що у відповідача інших дітей, на утримання яких він сплачує аліменти немає, також на його утриманні не перебувають і інші особи. ОСОБА_2 є фізично здоровим, тому надавати матеріальну допомогу на утримання дітей він може. Крім того, у ОСОБА_2 у власності є нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира, загальною площею 56,70 кв.м., у якій наразі проживає вона, разом із дітьми.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України (форма ОК-7) ОСОБА_2 отримує військову пенсію та заробітну плату за місцем роботи (Управління поліції охорони в Одеській області).

Так, усього за 2017 рік ОСОБА_2 отримав пенсію у розмірі 26220,34 грн., а за 2018 рік, заробітна плата ОСОБА_2 склала 51742,50 (а.с. 62).

Згідно Листа Головного управління Пенсійного фонду України, пенсійну виплату ОСОБА_2 було збільшено на 842,66 грн. та з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року розмір пенсії ОСОБА_2 складатиме 4419,11 грн. (а.с. 60).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначав, що від виховання та утримання дітей він не відмовляється та просить стягувати з нього 1/3 частини доходів на двох дітей, мотивуючи це тим, що він добровільно сплачує аліменти на дітей у розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. Факт сплати ОСОБА_2 аліментів підтверджується розписками від 07.08.2018року, 09.09.2018 року, 23.09.2018 року та 08.10.2018 року (а.с.37-38).

Зазначене ОСОБА_2 було підтверджено і у відзиві на апеляційну скаргу.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

ОСОБА_1 скористалася своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно із Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум, для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає 2027 грн., з 1 липня 2118 грн., з 1 грудня 2218 грн.

Враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити мінімальне належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів, та з урахуванням того, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів та вже сплачував аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, тому апеляційний суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_4 складають по 2500 гривень на кожну дитину.

На думку апеляційного суду, визначений розмір аліментів є достатнім та відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення судом першої інстанції норм процесуального права є частково обґрунтованими.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, апеляційний суд констатує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України).

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 274, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серія НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серія НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 2500 грн., 00 копійок (дві тисячі гривень) на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19.10.2018 року і до досягнення ними повноліття.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 11.09.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда