ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2424/19 Справа № 214/4240/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року, яке ухвалене суддею Гринем Н.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 370 000 грн.; та три відсотки річних від суми безпідставно отриманих грошових коштів 25 150, 00 грн., а також судові витрати у розмірі 3951,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.12.2013 року вона у порядку ст.244 ЦК України надала відповідачам довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бельтюковою Є.М., що зареєстрована в реєстрі за №3755, згідно якої кожен з них може діяти самостійно та незалежно один від одного, бути її представником та представляти її інтереси у всіх органах державної влади та місцевого самоврядування, установах, організація, підприємствах незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, у тому числі в органах Державної автоінспекції України, перед фізичними особами, в органах нотаріату, страхових компаніях, станціях технічного обслуговування з питань експлуатації та розпорядження від її імені (продажу, обміну, оренди тощо) транспортним засобом: тип: легковий універсал, марки Volkswagen моделі Touareg, 2009 року випуску, належним їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_1 , виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 16.04.2010 року, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , номер (шасі, кузова, рами) : НОМЕР_3 , зареєстрованого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області і перебуває на обліку так само. Довіреність дійсна до 05.12.2014 року.

Після підписання довіреності позивач передала відповідачу ОСОБА_3 вище вказаний автомобіль. Довіреність була надана з метою продажу її автомобіля третім особам. За весь строк дії довіреності гроші за проданий автомобіль, як і сам автомобіль їй передані не були. На її звернення Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області повідомив, що автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровано на іншу особу на підставі довідки-рахунку ВІА №485523 від 22.04.2014 року, що видана ТОВ «Глобал-Авто», сума становила 370 000 грн. Після закінчення дії довіреності, неодноразові намагання зустрітись та зв`язатись з відповідачами виявились марними. Вважає, що відповідачі мають повернути їй гроші, за проданий автомобіль, у зв`язку із чим вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач розуміє, що не є власником автомобіля, однак гроші за реалізований автомобіль є її власністю.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 11 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про повернення безпідставно отриманих коштів, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 370 000 (триста сімдесят тисяч) гривень 00 коп., -3% річних - 24 328 (двадцять чотири тисячі триста двадцять вісім) гривень 77 коп., та судовий збір у розмірі 3943 (три тисячі дев`ятсот сорок три) гривні 29 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник відповідачів ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового, яким повністю відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, представник відповідачів ОСОБА_4 , вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст.109 ЦПК України, а саме те, що судом не перевірено склад осіб до яких пред`явлено позов, що призвело до порушення правил підсудності.

Окрім того, апелянт вказує на те, що довідка-рахунок не є платіжним документом, який засвідчує факт оплати за певний транспортний засіб, а лише підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу, тобто факт отримання ОСОБА_3 370 000 грн. за проданий ним автомобіль є припущенням позивача, але не є доказом отримання ним саме такої суми коштів за продав автомобіля. При цьому представник відповідачів стверджує, що ОСОБА_3 продав автомобіль позивача приблизно за 240 000 грн.

Також, представник відповідачів вважає, що позивачем не надано жодного доказу про те, що сума вартості автомобіля була одержана касою торгівельної організації, вказує, що матеріали справи не містять розрахункового документу установленої форми на суму здійснення операції, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковою складовою при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та проводяться в готівковій та/або безготівковій формі.

Апелянт вважає хибним висновок суду про те, що зняття з обліку транспортного засобу, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та довідка-рахунок є належним підтвердженням факту розрахунку між сторонами. Окрім того, представник відповідачів вважає, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 370 000 грн. прийнято без урахування всіх фактів і обставин, що мають значення у справі, без належного дослідження доказів та без урахування норм діючого законодавства.

Представник відповідачів зазначає, що постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2013 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, потерпілим у цьому кримінальному проваджені визнаний ОСОБА_3 .

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 липня 2013 року скасована постанова суду першої інстанції від 30.04.2013 і ОСОБА_1 була звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України з передачею колективу на поруки. В результаті ДТП потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а також був значно пошкоджений його автомобіль Тойота Камрі, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звертався до Саксаганського районного суму м.Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_1 та страхової компанії ГАС «Гарантія» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданих в результаті ДТП, судом були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний позивачу автомобіль Фольксваген Туарег. З метою відшкодування завданої ДТП шкоди між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 була досягнута домовленість про добровільне відшкодування шкоди шляхом передачі автомобіля належного позивачу, потерпілому ОСОБА_3 , шляхом видачі довіреності на експлуатацію та розпорядження цим транспортним засобом, на вчинення будь яких дій від імені ОСОБА_1 . На підставі домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про добровільне відшкодування завданої ДТП шкоди, ОСОБА_3 надіслав на адресу суду клопотання про залишення його позову без розгляду та скасування заходів забезпечення позову. Звертає увагу на те, що у зв`язку із заявою ОСОБА_3 про відшкодування йому ОСОБА_1 шкоди, судом апеляційної інстанції було прийнято рішення про звільнення останньої від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України з передачею на поруки колективу.

Апелянт зазначає, що матеріальна шкода і шкода здоров`ю завданих в результаті ДТП ОСОБА_3 на той час складала 30 000 доларів, 20 000 доларів, з яких ОСОБА_3 мав отримати за домовленістю від ОСОБА_1 , а решту від страхових компаній. Між сторонами було досягнуто домовленість про те, що ОСОБА_1 передає свій автомобіль (вартість якого була визначена близько 35000 доларів США в якості компенсації ОСОБА_3 Обов`язковою умовою передачі автомобіля Фольксваген Туарег та довіреності на експлуатацію та розпорядження цим транспортним засобом на вчинення будь-яких дій від імені ОСОБА_1 було написання ОСОБА_3 розписок про начеб-то отриману компенсацію в розмірі 20000 доларів та розписку про борг в розмірі 15000 доларів США. Представник відповідачів звертає увагу на те, що у ОСОБА_1 не було інших фінансових можливостей компенсувати ОСОБА_3 матеріальну та іншу шкоду, як передати свій автомобіль ОСОБА_3 , а останній, щоб отримати фактичну компенсацію шкоди, не мав іншого вибору як піти на умови ОСОБА_1 та скласти розписку про отримання 20000 доларів компенсації шкоди в обмін на автомобіль позивача, що і було виконано в липні 2013 року, автомобіль був переданий для користування без будь якого права на розпорядження ним. Пізніше при складанні довіреності на розпорядження та вчинення будь яких дій з транспортним засобом від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як і домовлялися з ОСОБА_1 видав їй розписку про боргове зобов`язання в розмірі 15000 доларів.

Представник відповідачів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не взяв до уваги наведені ним фактичні обставини справи, а саме що довіреність від 05 грудня 2013 року про надання ОСОБА_1 права ОСОБА_3 на вчинення будь яких дій від імені ОСОБА_1 на розпорядження від її імені транспортним засобом, вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді і вчинили.

Окрім того, представник відповідачів стверджує, що позивач надала в суді неправдиві свідчення про те, що під час оформлення довіреності у нотаріуса 05 грудня 2013 року була присутня і відповідач ОСОБА_2 , оскільки вони спростовуються наданими ним доказами, які свідчать про те, що в цей день відповідач перебувала в іншому місті, а саме у Сімферополі де знаходилась на учбовій сесії у Таврійському національному університеті.

На думку апелянта судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для справи, не визначено які правовідносини сторін випливають із виниклих обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а також порушена підсудність, у зв`язку із чим рішення підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідачів, представник позивача ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини справи, які підтверджені доказами дослідженими судом, рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідачів ОСОБА_4 , який підтримав вимоги апеляційної скарги і просив їх задовольнити з викладених в апеляційній скарзі підстав, думку позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_5 , які, кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно довіреності від 05.12.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєльтюковою Є.М., зареєстрованої в реєстрі за №3755, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , кожного окремо, бути її представником та представляти її інтереси у всіх органах державної влади та місцевого самоврядування, установах, організаціях, підприємствах незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, у тому числі в органах Державної автоінспекції України, перед фізичними особами, в органах нотаріату , страхових компаніях, станціях технічного обслуговування з питань експлуатації та розпорядження від її імені ( продажу, обміну, оренди тощо) транспортним засобом: типу: легковий універсал, марки: Volkswagen, моделі: Touareg, 2009 року випуску, належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_1 , виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 16.04.2010 року, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , номер (шасі, кузова, рами): НОМЕР_3 , зареєстрованого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області і перебуває на обліку.

За цією довіреністю представникам було надано право керувати вищевказаним транспортним засобом з правом тимчасового виїзду за межі України право зняти ТЗ з обліку в органах Державної автоінспекції України, а у разі втрати реєстраційного документу на ТЗ отримати новий реєстраційний документ на ТЗ в органах Державної автоінспекції України, подавати від її імені будь-які заяви, у тому числі належність їй майна на праві особистої приватної власності та інші необхідні документи, укладати договори страхування, отримувати страховий поліс; у випадку спричинення вищевказаному ТЗ пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи пошкодження повіреною особою іншим транспортним засобам під час керування ТЗ, укладати якщо в тому є необхідність, договори про відшкодування заподіяної шкоди, визначаючи умови цих договорів на власний розсуд, одержувати та сплачувати за вищевказаними договорами грошові кошти, укладати договори купівлі-продажу, обміну, оренди ТЗ, отримувати від продажу, обміну, оренди ТЗ грошові кошти, розписуватись за неї, проводити технічний огляд, ремонтувати, замінювати номерні знаки і агрегати, міняти колір ТЗ, вчиняти інші дії, які необхідні для виконання повноважень, наданих цією довіреністю. Довіреність видана строком на один рік, та дійсна до 05.12.2014 року, без права передоручення повноважень третім особам (а.с. 15).

З листа Регіонального сервісного центру в Одеській області від 09.02.2016 року за №31 15/-258 видно, що транспортний засіб «Volkswagen Touareg» н/з НОМЕР_2 , 27.12.2013 року знято з обліку ОСОБА_3 в ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харків №1 ГУМВС України в Харківській області на підставі доручення серії ВТО №535835 від 05.12.2013 року видане нотаріусом Бєльтюковою Є.М.; 26.04.2014 року даний транспортний засіб зареєстровано на іншу особу на підставі довідки - рахунок серії НОМЕР_4 №485523 від 22.04.2014 року видана ТОВ «Глобал-Авто» (а.с. 16, 19).

На підставі цієї довіреності від 05.12.2013 року ОСОБА_3 зняв з обліку зазначений автомобіль з метою подальшої його реалізації та 22.04.2014 транспортний засіб було перереєстровано на підставі довідки - рахунку серії НОМЕР_4 №485523 від 22.04.2014 року, виданої ТОВ «Глобал-Авто» на нового власника ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки-рахунку від 22.04.2014 року вартість спірного автомобіля становила 370 000 грн.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги позивача керувався нормами статей 237, 244, 625, 629, 655, 1000, 1004, 1006 ЦК України, й виходив з того, що отримання ОСОБА_3 грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач ОСОБА_2 жодних дій з відчуження, продажу або інших дій з транспортним засобом позивача не здійснювала, а отже не порушувала прав позивача ОСОБА_1 , оскільки саме діями відповідача ОСОБА_3 були порушені права позивача, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеними в судовому рішенні, з огляду на наступне.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою від 07.09.1998 р. документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Форми бланків довідок-рахунків, актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств - виробників таких засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, наведено в додатках 1 і 6.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загально-цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з ч.3 статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Зі змісту довіреності від 05.12.2013 видно, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_2 управляти та розпоряджатись (продавати, передавати в оренду, позичку) належним їй автомобілем «Volkswagen Touareg» н/з НОМЕР_2 , за ціною та на умовах за власним розсудом, в тому числі, одержувати кошти від продажу, обміну, оренди ТЗ та вчиняти інші дії, які необхідні для виконання повноважень за довіреністю.

На підставі цієї довіреності 27.12.2013 року ОСОБА_3 зняв з обліку належний позивачу автомобіль з метою подальшої його реалізації та 26.04.2014 вказаний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника ОСОБА_6 , обставина продажу автомобіля не заперечується відповідачем ОСОБА_3

Доводи представника відповідачів про порушення судом першої інстанції положень ст.109 ЦПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З матеріалів справи видно, що позивач пред`явила позов до двох відповідачів подружжя ОСОБА_7 , оскільки довіреність нею була видана і на ОСОБА_3 , і на ОСОБА_2 (а.с.15).

З позовної заяви видно, що місце реєстрації відповідачів різне, ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1 , тоді, як відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.2).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що позов було подано у липні 2016 року під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо підсудності справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст.109 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч.14 ст.110 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Подавши цивільний позов за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 позивач скористалася своїм правом альтернативної підсудності, встановленим ч.14 ст.110 ЦПК України, що не є порушенням норм матеріального права.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не визначив коло осіб, не відповідають дійсності, оскільки, встановивши в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2 жодних дій з відчуження, продажу або інших дій з транспортним засобом позивача не здійснювала, відмовив у задоволенні позову щодо стягнення коштів з ОСОБА_2

Доводи представника відповідача про те, що вартість 370 000 грн. це експертна оцінка автотранспортного засобу, а довідка рахунок серії НОМЕР_5 від 22.04.2014 не є платіжним документом який засвідчує факт оплати, а лише підтверджує реалізацію транспортного засобу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачами не надано суду доказів, які б підтверджували іншу ціну продажу автомобіля позивача, ніж ті, що вказані у довідці-рахунку.

Слід зазначити, що довідка-рахунок, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, засвідчена підписом відповідної посадової особи та скріплена печаткою, згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою від 07.09.1998 р., є документом який підтверджує правомірність придбання транспортного засобу і підтверджує ціну його продажу.

Також, твердження скаржника про те, що між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 була досягнута домовленість про добровільне відшкодування шкоди шляхом передачі ОСОБА_3 належного позивачу автомобіля суперечать доказам наявним в матеріалах справи.

Як видно із заяви про отримання компенсації грошових коштів ОСОБА_3 в якості компенсації за нанесену йому моральну та матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19 квітня 2012 року, отримав від ОСОБА_1 159 000 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів. Підпись ОСОБА_3 засвідчена 12 липня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бельтюковою Є.М. (а.с.152).

Окрім того, у заяві відповідач ОСОБА_3 зазначив, що у зв`язку з отриманням компенсації він не має будь-яких претензій, ні моральних, ні матеріальних до ОСОБА_1 та зобов`язується в подальшому їх не заявляти.

Отже, завірена нотаріусом заява підписана відповідачем засвідчує отримання ОСОБА_3 коштів в рахунок відшкодування йому матеріальної і моральної шкоди завданої ДТП, відомостей про досягнення домовленості з позивачем про добровільне відшкодування шкоди шляхом передачі автомобіля належного позивачу відповідачу ОСОБА_3 , зазначена заява не містить.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги скаржника висновків суду першої інстанції суду не спростовують, а передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів на встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін, надавши їм належну правову оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду є законним і належним чином обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 адвоката Мастила Юрія Івановича залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: