ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4833/19 Справа № 205/7902/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

В обгрутування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є спадкоємицею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до неї та інших спадкоємців про стягнення боргу кредитором спадкодавця посилаючись на те, що він передавав ОСОБА_5 кошти, що підтверджується розписками від 17 січня 2007 року на суму 757 000 грн. та розпискою від 29 березня 2007 року на суму 505 000 грн. ОСОБА_1 заперечує проти того, що ОСОБА_5 давав розписку про отримання коштів, що текст розписки має лише підпис, який схожий на підпис ОСОБА_5 , але був зроблений не у зв`язку з укладенням договору позики та не у розписках. Стверджує, що ОСОБА_5 розписку не підписував, гроші не отримував та просить визнати недійсним договір позики /а.с. 2-4, 81-83/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено /а.с. 147-149/.

Своє рішення суд мотивував тим, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 яка подала апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі /а.с. 154-159/.

Відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на апеляційну скаргу, та просить апеляційну скаргу - відхилити, рішення суду залишити без змін /а.с. 174-175/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, у рішення суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 7/.

Після його смерті спадщину прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також після смерті ОСОБА_5 до суду звернувся ОСОБА_2 , з позовом до спадкоємців про стягнення з них заборгованості спадкодавця в сумі 1 262 500 грн., яка підтверджується розписками, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до розписки від 17 січня 2007 року ОСОБА_5 підтвердив те, що отримав від ОСОБА_2 , грошову суму 757 500 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США, та зобов`язався повернути їх не пізніше 17 січня 2017 року /а.с. 5/.

Відповідно до розписки від 29 травня 2007 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 505 000 грн., що еквівалентно 100 000 доларів США, які також зобов`язався повернути не пізніше 17 січня 2017 року /а.с. 6/.

ОСОБА_1 заперечує проти того, що ОСОБА_5 надав розписки про отримання грошей, вважає, що хоча підпис у розписці схожий на підпис ОСОБА_5 , але зроблений не у зв`язку з укладанням договору позики та не у розписках, що розписки були надруковані на чистих листах паперу з підписами ОСОБА_5 які він використовував у роботі, те, що гроші він не отримував, крім того ОСОБА_2 до 2016 року не звертався за поверненням боргу.

У своїх позовних вимогах посилається на частину 1 статті 215 ЦК України та просить визнати недійсними вищевказані договіри.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2017 року та від 26 жовтня 2017 року було призначено по справі технічні експертизи, проте експертиза не була проведена у зв`язку з ненаданням необхідних оригіналів документів /а.с. 35, 92/.

Відповідно до висновку, експертизи № 28/1.1/317 від 14 червня 2018 року, два підписи, розміщені в графах "ОСОБА_5 " в розписці від 17 січня 2007 року про передачу грошових коштів в сумі 757 000 грн. та розписці від 29 березня 2007 року про передачу грошових коштів в сумі 505 000 грн. виконані ОСОБА_5 /а.с. 122-127/.

Відповідно до висновку експерта № 28/2.1/316 від 15 червня 2018 року у розписках від 17 січня 2007 року та у розписці від 29 березня 2007 року про передачу грошей підпис від імені ОСОБА_5 та друкований текст (лінії графлення) виконані у наступній послідовності - спочатку друкований текст (лінії графлення), потім підпис від імені ОСОБА_5 /а.с. 115-120/.

Також у цьому висновку зазначено, що питання поставлене перед експертом в якому році було створено боргову розписку від 17 січня 2007 року та від 29 березня 2007 року, а також питання чи виконані фрагменти боргових розписок, а саме друкований текст та підпис ОСОБА_5 у різний час не можуть бути вирішені через те, що відповідно до заявленого експертом клопотання надійшла відповідь про відмову у наданні дозволу на застосування методів дослідження, що можуть призвести до часткового знищення об`єктів експертизи або зміни їх властивостей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмету позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявити їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

Частина 2 - Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

Частина 3 - Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

Частина 5 - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частина 6 - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, факт підписання боргових розписок саме ОСОБА_5 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджується висновками судово технічної експертизи.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не містять правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров