КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/8483/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Главанської сільської ради «АБСОЛЮТ», державного реєстратора Хмельницького Сергія Юрійовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, де просиввизнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 грудня 2017 року, індексний номер: 38684839, внесеного державним реєстратором Хмельницьким Сергієм Юрійовичем,

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, 26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ,

заборонити представникам Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, а саме: входження в спірну квартиру представникам Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб, вселення представників Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб, реєструвати представників Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб в спірній квартирі як постійних чи тимчасових мешканців.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 грудня 2017 року державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: НОМЕР_1 про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на квартиру, що була предметом договору іпотеки.

Окрім того, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», протиправно, позбавивши позивача права власності на квартиру, вчиняє дії, спрямовані на виселення позивача з вказаного житла та зняття з реєстраційного обліку, незважаючи на те, що спірна квартира є єдиним житлом позивача та його родини.

На підставі викладеного та враховуючи, що існує висока ймовірність відчуження нерухомого майна, що утруднить виконання можливого рішення суду, просить вжити названі заходи забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовлено.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що заявлені позивачем та змісту викладених обставин, вчиненням відповідачем дій, спрямованих на виселення та зняття з реєстрації позивача, слід вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , оскільки існує реальна загроза відчуження вказаного нерухомого майна, що може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та ( або ) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 12 грудня 2017 року державним реєстратором Хмельницьким Сергієм Юрійовичем було ухвалено рішення №38684839 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами.

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, де просив, визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 грудня 2017 року, індексний номер: 38684839, внесеного державним реєстратором Хмельницьким Сергієм Юрійовичем та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 1-14 ).

Разом з тим, 26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ,

заборонити представникам Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, а саме: входження в спірну квартиру представникам Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб, вселення представників Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб, реєструвати представників Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб в спірній квартирі як постійних чи тимчасових мешканців ( а.с. 16-20 ).

Свої вимоги обґрунтовує, зокрема, тим, що існує висока ймовірність відчуження нерухомого майна, що утруднить виконання можливого рішення суду ( там же ).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задоволено частково ( а.с. 25-28 ).

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовлено ( там же ).

Постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, в частині задоволення вимог щодо накладення арешту на зазначену квартиру повністю дотримався вимог ст.ст. 149-154 ЦПК України, положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відтак, місцевий суд, із врахуванням доказів по справі, наявності спору між сторонами, реальної загрози невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в разі відчуження спірного майна третім особам, відповідності виду забезпечення позову поданим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання в цій частині.

Щодо залишення без задоволення вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони представникам Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, а саме: входження в спірну квартиру представникам Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб, вселення представників Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб, реєструвати представників Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третіх осіб в спірній квартирі як постійних чи тимчасових мешканців, то апеляційний суд погоджується з оскаржуваним рішенням і в цій частині, з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року у п.п. 4, 5, 6 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств.

Відтак, в цій частині, враховуючи викладене, з точки зору другої інстанції, заява про забезпечення позову не ґрунтується на положеннях закону та не може бути задоволена.

Таким чином, будь-які права та охоронювані законом права та інтереси Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», як власника спірного майна, зазначеним судовим рішенням, в даному разі,не порушені.

А відтак, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст.ст. 81, 149, 152-154 ЦПК України, ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», ст. 590 ЦК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції.

Інші доводи, зазначені в апеляції, зокрема, про те, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, накладення арешту на квартиру, що є предметом іпотеки,порушує права Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», як іпотекодержателя, місцевим судом не з`ясовано обставини, які мають значення по справі та застосовані заходи забезпечення позову які не можна визнати співмірними, не зазначено жодних мотивів про обґрунтованість припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, з точки зору суду другої інстанції та з огляду на викладене, не спростовують висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову, при наявності для цього обґрунтованих та законних підстав.

Відтак, при вжитті заходів забезпечення позову в даній справі судом правильно враховано позовні вимоги, співмірність вжитих заходів з цими вимогами та вид забезпечення позову у повній відповідності до положень п.п. 3,4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Главанської сільської ради «АБСОЛЮТ», державного реєстратора Хмельницького Сергія Юрійовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко