ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 635/3267/17-ц

провадження 22ц/818/3413/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2019 року в складі судді Шинкарчука Я.А.

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про розірвання договору, усунення перешкод та визначення участі у вихованні дитини.

Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2009 року між ним та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, від якого у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року шлюб між ними розірвано.

Зазначив, що 24 червня 2016 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, згідно якого сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини та участі батька у додаткових витратах на дитину.

Вказав, що умови зазначеного договору з його боку виконуються належним чином. Однак, відповідач вже протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків за цим договором, зокрема, без зазначення причин не допускає його до спілкування з дитиною, всіляко ухиляється від виконання обов`язків взятих на себе згідно договору, разом з тим, продовжуючи отримувати від нього кошти, в сумі визначеній умовами договору.

Посилався на те, що йому стало відомо про те, що з 11 квітня 2017 року його дитина перестала відвідувати дошкільний навчальний заклад, а з 01 травня 2017 року взагалі відрахована з нього. ОСОБА_3 не повідомила його про даний факт, не повідомила про переведення дитини до іншого дошкільного навчального закладу, намагаючись максимально обмежити його доступ навіть до інформації щодо його доньки.

Зазначив, що шляхом укладення договору про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні він розраховував на те, що він зможе без перешкод брати участь у вихованні своєї дочки навіть попри розірвання шлюбу з її матір`ю та керуючись цими намірами ініціював як саме укладення цього договору, так і внесення до нього чіткого графіку спілкування з дитиною з метою уникнути обмеження свого права на участь у вихованні з боку колишньої дружини. Проте, дії відповідача попри взяті нею обов`язки за договором порушують домовленості сторін, порушують інтереси та законні його права як батька, та безумовно суперечить інтересам дитини, яку штучно позбавляють можливості спілкування з батьком.

Просив розірвати договір про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні від 24 червня 2016 року № 1262, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні з дочкою, ОСОБА_5 ; зобов`язати відповідача надавати позивачу повну та точну інформацію щодо фактичного місця перебування, місця проживання, місця навчання його дочки, ОСОБА_5 , не пізніше ніж на наступний день після настання змін у цих обставинах; встановити наступні способи участі позивача у вихованні його дочки, ОСОБА_5 : щотижневі особисті побачення з 11:00 год. суботи по 11:00 год. вівторка, за місцем проживання або місцем перебування позивача, місцем навчання дитини; спільний відпочинок - надати позивачу право проводити з дочкою не менше одного місяця в період літніх канікул, та не менше одного тижня в період зимових канікул; необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку; надати позивачу право вибирати місце навчання дитини.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог у справі; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про розірвання договору, усунення перешкод та визначення участі у вихованні дитини в частині позовних вимог щодо необмеженого спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, надання позивачу права вибирати місце навчання дитини та зобов`язання відповідача надавати позивачу повну та точну інформацію щодо фактичного місця перебування, місця проживання, місця навчання його доньки, ОСОБА_5 , не пізніше ніж на наступний день після настання змін у цих обставинах - закрито; в решті позовних вимог продовжено розгляд справи на загальних підставах.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, розірвано договір про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні від 24 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Матейченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1262, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; встановлено наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: надано ОСОБА_1 можливість щомісяця кожної першої та третьої неділі об 10-00 годині забирати дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до свого місця мешкання, а того ж дня ввечері об 20-00 годині повертати дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_3 , за місцем проживання ОСОБА_3 з правом змінювати порядок побачень з малолітньою дитиною за взаємною згодою батьків; під час перебування дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 дотримуватись медичних рекомендацій та режиму дня; в канікулярний період з метою оздоровлення та відпочинку дитини надано можливість ОСОБА_1 проводити з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один місяць на рік; в іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги задовольнити частково; встановити наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: надати ОСОБА_1 можливість щомісяця кожної першої та третьої неділі о 10-00 години забирати дочку ОСОБА_5 до свого місця мешкання, та того ж дня ввечері о 20-00 годині повертати дочку ОСОБА_5 її матері ОСОБА_3 , за місцем проживання ОСОБА_3 з правом змінювати порядок побачень з малолітньою дитиною за взаємною згодою батьків; під час перебування дитини ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 дотримуватись медичних рекомендацій та режиму дня дитини; в канікулярний період з метою оздоровлення та відпочинку дитини, надавати можливість ОСОБА_1 проводити з донькою ОСОБА_5 шляхом виїзду до місць оздоровлення та/або відпочинку на строк не більше одного місяця на рік з правом визначати канікулярний період; умови проживання та строки таких поїздок з малолітньою дитиною за взаємною згодою батьків та без права ночівлі дитини за місцем мешкання батька; в задоволенні інших позовних вимог, в тому числі, щодо розірвання договору про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Матейченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1262 - відмовити; вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, прийняв до уваги листування позивача з дошкільним навчальним закладом та з Харківським ПНІК «Вересень», як доказом порушень з її боку, проте, суд не надав оцінку тому факту, що право відповідача визначити місце навчання їхньої спільної доньки не суперечить вимогам законодавства, умови договору не порушують, а позивач до неї жодного разу не звертався з проханням повідомити місце навчання їх доньки; що суд прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , хоча вони є заінтересованими особами, як батьки позивача, у вирішенні справи на користь саме позивача та не надав їх свідченням критичної оцінки, їх пояснення зводяться до оцінки фактів та обставин, які їм відомі начебто зі слів самого позивача, а вони особисто не приймали участі у жодній із зазначених подій; що допитані свідки, батьки позивача, повідомили про те, що позивач має нову сім`ю, а його нова дружина має доньку від попереднього шлюбу, які проживають разом з ним; що позивач навмисно надав під час огляду умов його проживання та під час спілкування з ним спеціалістами Служби у справах дітей недостовірну інформацію щодо всіх осіб, які проживають з ним, не надав інформацію щодо його нової сім`ї та її складу, не зазначив, що вони мешкають спільно з ним; що кімната, яку він вказував як кімнату для проживання їхньої доньки у разі надання їй дозволу судом щодо її ночівлі у позивача - відремонтована та переобладнана позивачем виключно для проживання в ній іншої дитини - доньки нової дружини позивача, та місця для проживання в кімнаті їхньої доньки не створено, таким чином позивач навмисно створив штучні умови для поліпшення своїх умов проживання на момент огляду умов його проживання відповідними спеціалістами, а також навмисно не повідомив про такі обставини суд та Службу у справах дітей; що у позивача народилася інша дитина у новому шлюбі, яка також мешкає разом з ним; що суд першої інстанції безпідставно керувався дотриманням прав батька та його інтересів щодо спілкування з дитиною; що вона ніколи не чинила перешкод позивачу у його спілкуванні з їхньою дитиною; що за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року включно позивач не надав на утримання доньки жодної матеріальної допомоги, як аліментів для забезпечення її харчуванням та одягом, так і додаткових витрат за договором; що лише в травні 2018 року і тільки після подання виконавчих документів за судовими рішеннями до виконання до органів виконавчої служби для примусового виконання позивач сплатив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, проте, і на теперішній час аліменти позивачем сплачуються частково і є заборгованість за 2-3 місяця, але виключно з тією метою, щоб не допустити внесення його до реєстру боржників та встановлення щодо нього інших додаткових обмежень; що можливість перебування їхньої доньки у кабінеті на дивані негативно вплинуть на морально-психологічний стан дитини, а також вкрай негативно вплинуть на стан здоров`я їхньої дитини; що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що з моменту укладення договору та по теперішній час вона чинила перешкоди в його спілкуванні із донькою, забороняла їх зустрічам або спілкуванню того, зокрема, позивач жодного разу не звертався до органів поліції або до Служби у справах дітей щодо зазначених обставин, письмово або в інший спосіб не звертався до неї з відповідними проханнями; що листом від 15 травня 2018 року, наданого депутатом ОСОБА_7 на її адресу, з 2016 року і по теперішній час ОСОБА_1 до нього з приводу його участі у вихованні дитини ОСОБА_5 , його побачень з донькою або щодо перешкод позивачу у спілкуванні з донькою, які б могла вона чинити, не звертався; що вона ніколи не надавала суду пояснення про порушення нею умов договору в частині спілкування позивача з їх донькою, а суд, надаючи оцінку її поясненням, перекрутив зазначені факти та обставини, надав їм хибний та помилковий висновок; договір укладено на момент перебування дитини у дошкільному навчальному закладі, але після початку її навчання у школі, виконати в повному обсязі умови договору було неможливо з обставин, які не залежали від її волі, а також могли привести до порушення фізичного, психологічного та морального стану дитини, а також могли негативно вплинути на навчання дитини; що вона зазначала, що після початку навчання дитини в школі, вона пропонувала позивачу зустрітись з дитиною, але в інший час та спосіб ніж визначені договором, на що позивач категорично відмовився; що вона виконала вимоги пункту 3.1 договору щодо повідомлення як батька, так і дитини про причини, що унеможливлюють зустрічі позивача із донькою у визначені договором час та спосіб, запропонувала позивачу інший час та спосіб спілкування із донькою, що не суперечить договору, від якого саме позивач відмовився; що протягом тривалого часу вона намагалась домовитись про можливість навчання дитини у Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Вересень», але на забезпечення такого навчання, в тому числі, на спортивні та навчальні гуртки, які відвідує донька, вона змушена витрачати в середньому 8-10 тисяч гривень на місяць, але це можливо саме тому, що позивач за договором має надавати допомогу щодо додаткових витрат на дитину; що суд у даному випадку діяв всупереч вимог чинного законодавства, визначив пріоритетними інтереси позивача - батька дитини, замість того, щоб виходити із пріоритетності прав та законних інтересів дитини, забезпечення дитині нормального рівня життя, нормального духовного, культурного, навчального розвитку; що сплата позивачем аліментів та додаткових витрат за договором, частково покриває витрати, але є достатніми (на теперішній час) для забезпечення нормального розвитку дитини; що суд протиправно та помилково надав критичну оцінку її поясненням щодо можливості часткової зміни або розірвання оскаржуваного договору лише в частині участі позивача у спілкуванні з дитиною, оскільки це питання вирішується в тому самому процесі, залишивши без змін положення договору про сплату позивачем на користь відповідача додаткових витрат на дитину, оскільки в даному випадку суд діяв всупереч інтересам дитини, також, суд безпідставно надав критичну оцінку її поясненням з вказано факту щодо можливості шляхом переговорів з позивачем змінити умови оскаржуваного договору, оскільки позивач з такими пропозиціями жодного разу до неї не звертався; що її належним чином не було повідомлено про час і місце розгляду справи.

15 липня 2019 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому зазначив, що відповідач в апеляційній скарзі просить одночасно встановити порядок спілкування з дочкою та залишити в силі договір про спільну участь у вихованні дитини, в якому вже встановлений порядок спілкування батька з дитиною, який кардинально відрізняється від того, що просить відповідач в прохальній частині апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що визначений судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною не суперечить інтересам дитини, не порушує інтереси та законні права батьків та узгоджується з нормами сімейного права та висновком Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 07 листопада 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_5

24 червня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Матейченко О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1262, відповідно до умов якого місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання матері.

Пунктом 3 цього договору передбачено, що батько має право за попередньою згодою з матір`ю забирати дитину до себе щотижня на період з суботи по вівторок, завчасно попередивши про свій приїзд, зателефонувавши матері на номер НОМЕР_1 або за допомогою іншого засобу зв`язку. Батько зобов`язується повертати дитину до місця її проживання щовівторка. Мати має право відпочивати разом з дитиною в України або за кордоном у будь-який час за попередньою згодою з батьком за умови оформлення необхідних документів для виїзду дитини за кордон. Мати гарантує у подальшому не чинити жодних перепон для виїзду дитини за кордон з батьком або із організованою групою дітей у супроводі відповідальної особи на відпочинок, змагання, для лікування тощо, та кожний раз надавати документи, необхідні для оформлення віз та виїзду за кордон дитини, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.2 цього договору мати зобов`язується завчасно повідомляти дитину про день та час зустрічі з батьком, а також повідомляти про причини, що унеможливлюють такі зустрічі, якщо їй це відомо. Не чинити перепон для щотижневих зустрічей батька та дитини у період, зазначений в пункті 2.1 цього договору.

Згідно пунктів 3.2.1, 3.2.3 цього договору батько зобов`язується перед тим, як забрати дитину для проведення спільного дозвілля згідно з пунктом 2.1 цього договору, завчасно попередити матір про це. Щомісячно до 20 числа кожного місяця сплачувати матері додаткові витрати на дитину, пов`язані з відпочинком, лікуванням, оздоровленням тощо, у розмірі 3000,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок матері НОМЕР_2 Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». У випадку змін реквізитів рахунку матір зобов`язується повідомити батька про такі зміни, у випадку неповідомлення батько не несе відповідальність за несвоєчасне перерахування цих коштів.

Пунктом 3.3.1 цього договору передбачено, що батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, при прийнятті рішень стосовно дитини, в будь-якому випадку враховувати бажання та стан здоров`я дитини, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, номер телефонів та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання кожним з батьків своїх зобов`язань за цим договором.

Як вбачається з довідки № 109/01-26 від 09 червня 2017 року Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 193 Харківської міської ради», видана ОСОБА_1 , в тому, що його дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 193 Харківської міської ради» з 11 квітня 2017 року по 11 травня 2017 року; 01 травня 2017 року відрахована з дошкільного навчального закладу.

12 лютого 2018 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області складено висновок щодо визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яким встановлено, що 19 січня 2018 року та 26 січня 2018 року Службою у справах дітей Харківської райдержадміністрації з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проведено бесіди з питання вирішення спору щодо визначення порядку участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо від неї.

З матеріалів, наданих батьками дитини, та за результатами проведених бесід встановлено, що батько дитини, ОСОБА_1 , 1982 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку , який належить його матері. Будинок знаходиться в жилому стані, для дитини відведена окрема кімната, в якій обладнано місце для відпочинку та навчання. Батьком створено всі необхідні умови для нормального виховання та розвитку дитини. Окрім батька дитини у вказаному будинку зареєстровані та проживають: баба дитини ОСОБА_6 та дід ОСОБА_1 (акт обстеження умов проживання від 04 жовтня 2017 року). ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців). Загальна сума його доходу за 2017 рік складає 481 470,00 грн. (податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця). В ході проведення бесіди ОСОБА_1 повідомив, що між ним та ОСОБА_3 виникла конфліктна ситуація через те, що мати малолітньої доньки не виконує умов договору в частині участі батька у вихованні дитини, перешкоджає йому брати участь у вихованні та спілкуванні з нею. Також він повідомив, що між ним та колишньою дружиною на даний час існує спір щодо поділу майна подружжя. Мати дитини, ОСОБА_3 , 1986 року народження, проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , частка якого належить їй на праві приватної власності (договір дарування частини житлового будинку від 12 вересня 2007 року). Будинок двоповерховий, має п`ять жилих кімнат, два санвузли, простору кухню, підсобні приміщення. У будинку є вся необхідна сучасна побутова техніка. Зроблено сучасний ремонт. Для дитини облаштована окрема дитяча кімната з спальним місцем, куточком для ігор та занять. Для дитини створені усі необхідні умови для всебічного розвитку (акт обстеження умов проживання від 30 січня 2018 року).

ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Загальна сума доходу в 2017 році становить 365 448,69 грн. (податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця).

За інформацією Харківського навчально-виховного комплексу «Вересень» Харківської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_5 , 2011 року народження, навчається у першому класі вказаного закладу. Протягом 2017 року з січня по грудень батько дитини ОСОБА_1 жодного разу не відвідував дитячий дошкільний заклад, а з вересня 2017 року по теперішній час-школу. Оплату за навчання здійснює мати, ОСОБА_3 , в повному обсязі. Батьківські збори відвідує мати. Участь у всіх шкільних заходах приймає мати (довідка харківського НВК «Вересень» № 14 від 30 січня 2018 року). Спеціалістом комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча лікарня № 5» дитині встановлено діагноз синдром гіперактивності та направлено на консультацію психолога (консультаційний висновок спеціаліста від 20 січня 2018 року).

В ході проведення бесіди з ОСОБА_3 встановлено, що до березня 2017 року відносини між батьками малолітньої ОСОБА_5 , 2011 року народження, не мали конфліктного характеру, та мати не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною. Однак, починаючи з березня 2017 року з боку батька почався негативний вплив на дитину. Окрім того ОСОБА_3 повідомила, що дитина щосуботи з 12-00 до 13-30 відвідує заняття колективу сучасного танцю «Мікс» при будинку культури Харківського підшипникового заводу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЗИС ПЛЮС» (довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЗИС ПЛЮС») та з 15-00 до 17-00 відвідує секцію плавання у Харківському палаці спорту «Зміна» (філія) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України (довідка ХПС «Зміна» № 22 від 26 січня 2018 року). Мати дитини не заперечує проти участі батька у вихованні їх спільної дитини. Вважає, що з урахуванням віку дитини та її зайнятістю в гуртках та секціях, спілкування батька з дитиною можливе тільки у денний час, дві неділі на місяць.

З малолітньою ОСОБА_5 , 2011 року народження, бесіда не проводилась, враховуючи її вік.

При підготовці висновку Служби у справах дітей Харківської райдержадміністрації щодо встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з малолітньою дитиною було враховано вік, стан здоров`я дитини та її зайнятість, взято до уваги результати бесіди з батьками, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, результати обстеження умов проживання батьків, психофізіологічні особливості дитини у даному віці та документи, надані батьками, що стосуються справи.

З огляду на викладене, Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області вважає за доцільне надати ОСОБА_1 можливість до досягнення дитиною десятирічного віку щомісяця кожної першої та третьої неділі об 10-00 год. забирати дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до свого місця проживання та того ж дня ввечері, о 20-00 год. повертати її матері ОСОБА_3 за її місцем проживання з правом змінювати порядок побачень з малолітньою дитиною за взаємною згодою батьків. Під час перебування дитини з батьком ОСОБА_1 дотримуватись медичних рекомендацій та режиму дня дитини. В канікулярний період з метою оздоровлення та відпочинку надати можливість ОСОБА_1 проводити з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один місяць на рік.

З відповіді депутата Роганської селищної ради по 10-му округу Завадського А.М. від 15 травня 2018 року вбачається, що з 2016 року та по теперішній час ОСОБА_1 до нього, як депутата Роганської селищної ради, або уповноважена ним особа засобами поштового зв`язку, з особистого прийому та в інший, визначений законодавством спосіб, із заявами, скаргами або іншими зверненнями щодо його участі у вихованні дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі, щодо фіксування фактів заборони або інших перешкод його зустрічей з дитиною з боку матері, або з інших фактів, що стосуються його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - не звертався.

07 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Вересень» Харківської області з запитом, в якому просив повідомити, на підставі якого рішення йому, як батьку, відмовлено в праві на спілкування до його дочки ОСОБА_5; у якому класі навчається його дочка, ОСОБА_5; який графік навчання встановлений для класу, у якому навчається його дочка, ОСОБА_5

Згідно відповіді Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Вересень» Харківської області № 212 від 21 вересня 2017 року, ОСОБА_5 зарахована до 1-А класу Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Вересень» Харківської області. Навчальний процес у Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Вересень» Харківської області триває з 08-00 годин до 18-30 годин. Згідно умов договору про навчання у Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Вересень» Харківської області спілкування батьків з дітьми під час навчального процесу заборонено. Питання спілкування дитини з батьками після закінчення навчального процесу та до його початку вирішується батьками без участі школи.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Роганської селищної ради з проханням доручити депутату Роганської селищної ради від 15 виборчого округу, Заводському О.М. прибути щосуботи, об 11-00 годин за адресою: АДРЕСА_3 для складання акту про вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною та забезпечити участь депутата для складання акту про вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного завідуючим сектору ССД УССД ДПСП ХМР Кухшою О.Г. та головним спеціалістом ССД по Індустріальному району УССД ДПСП ХМР Ткалич О.М. 04 жовтня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 , проведено обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 , згідно якого встановлено, що це приватне володіння, будинок - новобудова з капітальним ремонтом, 6 житлових кімнат, в 4 кімнатах зроблено капітальний ремонт, 2 кімнати знаходяться в стадії завершуваного ремонту; є ванна та вбиральня. Будинок забезпечений усіма зручностями. В будинку велика кухня-студія. Для дитини виділена окрема кімната; є спальне ліжко, комп`ютер, шафа з книжками, іграшки. За цією адресою проживають баба дитини ОСОБА_10 , 1952 року народження, дід дитини ОСОБА_1 , 1950 року народження, та батько дитини ОСОБА_1 , 1982 року народження. Стосунки в родині дружні, доброзичливі. Батьком створені всі необхідні умови для нормального виховання та розвитку дитини.

Зі змісту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення заборгованості за договором про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 договору про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні. Судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 порушив умови договору лише за шість місяців, у зв`язку з чим, і утворилась заборгованість за договором від 24 червня 2016 року в розмірі 18000,00 грн. Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року, а з 08 липня 2017 року не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитиною; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні від 24 червня 2016 року в розмірі 18 000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 1449,00 грн., 3% річних за кожним з платежів в розмірі 306,22 грн., судовий збір в розмірі 640,00 грн., а всього 20 395,22 грн.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року змінено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, з індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною другою статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

У рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року

№ 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України Суд надав тлумачення, що сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі України: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Конституційний Суд України виходить з того, що неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Розриваючи договір про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні та визначаючи інший спосіб участі у вихованні дитини, суд обгрунтовано виходив з інтересів дитини.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, чим фактично визнав рішення суду в частині визначеного судом способу участі у вихованні дитини, однак, просив залишити в силі договір про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні в повному обсязі. Проте, як вбачається з змісту тієї частини рішення, з якою погодився відповідач, вона суперечить договору. Враховуючи позицію, викладену в апеляційній скарзі відповідача, обставини справи, пояснення учасників справи в суді апеляційної інстанції, судова колегія вважає, що визначений судом спосіб участі у вихованні дитини є правильним, не суперечить інтересам дитини, не порушує інтереси та законні права батьків та узгоджується з нормами чинного законодавства.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі з урахуванням викладеного, висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.