Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 589/2272/16-ц

провадження № 61-28986св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цуканова Валерія Валерійовича на рішення апеляційного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання об`єкту незавершеного будівництва готовим до експлуатації та визнання права власності.

Позов мотивувала тим, що у 1999 році познайомилась з ОСОБА_2 , а з 2000 року вони почали спільно проживати у належній їй квартирі та вести спільне господарство. За спільною згодою між ними та за кошти виручені від продажу належного їй на праві власності автомобіля ними було придбано земельну ділянку та житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Зазначала, що придбання цього нерухомого майна було оформлене на ОСОБА_2 Придбаний будинок знаходився у поганому стані, відтак вони з відповідачем здійснили ремонт та реконструкцію цього житлового будинку.

Вказувала, що з початку спільного проживання в будинку з ОСОБА_2 було здійснено значні реконструкції (перебудови, добудови) в будинку та побудовані надвірні будівлі. Після розірвання їх шлюбу, відповідач став письмово вимагати від неї та від її доньки залишити будинок та знятись із реєстрації в ньому, що стало приводом для звернення до суду.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 готовим до експлуатації, визнати її частку у готовому до експлуатації об`єкті будівництва, що знаходиться за вказаною адресою у розмірі 41/100, визнати за нею право власності на 41/100 земельної ділянки за вказаною адресою, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2017 року у складі судді ОСОБА_5 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 готовим до експлуатації.

Визнано право ОСОБА_1 на частку в розмірі 41/100 в готовому до експлуатації об`єкті будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано право власності ОСОБА_1 на 41/100 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право ОСОБА_1 є порушеним і способом захисту цього порушеного права є визнання за нею права на частину спільного сумісного майна подружжя, а оскільки вона набула право власності на частку будівлі, тому стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки оспорюване майно не зареєстроване Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Сумській області, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

Апеляційний суд послався на правову позицію Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15.

Апеляційний суд спростував доводи апеляційної скарги про розгляд справи неповноважним складом суду та зазначив, що фіксування часу ухвалення рішення з конкретного питання порядку денного засідання Вищою Радою правосуддя законодавством України не передбачено. При цьому вказав, що засідання Вищої ради правосуддя 23 травня 2017 року розпочато о 10.02 год, а закінчено о 18.23, а згідно з журналом судового засідання оскаржуване рішення (вступна та резолютивна частина) була оголошена о 15.42 год, отже відсутні підстави стверджувати про те, що суддя ОСОБА_5 на цей час вже не мала повноважень на ухвалення рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Цуканов В. В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Цуканова В. В., мотивована тим, що апеляційний суд під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин , які мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на встановлену обставину перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 у завершенні процедури узаконення права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься судова експертиза проведена у справі № 589/4578/14-ц, у якій експерт визначив, що ступінь будівельної готовності об`єктів нерухомого майна - 100 %.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції в основу свого рішення поклав правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 6-159цс15 від 27 травня 2015 року, проте правовідносини, які вирішувалися у вказаній справі відмінні від наявних між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки у цій справі ОСОБА_2 відмовляється звертатись до Державної архітектурно-будівельної інспекції для вирішення питання введення в експлуатацію спірного будинку, а у справі № 6-159цс15 позивачами не надано доказів введення об`єктів нерухомого майна бази відпочинку "Дружба" в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

Вважає, що ОСОБА_1 обрала правильний спосіб захисту свого порушеного права звернувшись до суду з вимогами про визнання об`єкту незавершеного будівництва готовим до експлуатації.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасник справи не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 квітня 2000 року ОСОБА_2 придбав житловий буднок АДРЕСА_1 житловою площею 32,8 кв. м загальною площею 47,0 кв. м з надвірними будовами на земельній ділянці площею 600 кв. м.

14 квітня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області Спановським М. П., зареєстрованого в реєстрі за № 739, ОСОБА_2 була придбана і земельна ділянка, що розташована за зазначеною адресою (том 1, а. с. 18).

На час набуття у власність ОСОБА_2 зазначеного нерухомого майна, він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 .

Згідно з рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2000 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (том 1, а. с. 54).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 27 липня 2000 року № 194 ОСОБА_2 надано згоду на прибудову будинку розміром 3,50х4,0 м під вітальню та кухню, на перепланування будинку за адресою: АДРЕСА_1 том 1 , а. с. 63).

12 жовтня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який розірвано 09 лютого 2008 року.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 29 квітня 2009 року № 134 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво в одному блоці розміром 10,7х5,0 м кухні, гаражу, вольєру, лазні розміром 4,4х3,6 м, погрібу 1,4х1,3м на власній земельній ділянці на АДРЕСА_3 , а. с. 61).

Відповідно до висновку судової експертизи № 18, проведеної у справі № 589/4578/14-ц експерт визначив, що ступінь будівельної готовності об`єктів нерухомого майна - 100 % (том 1, а. с. 135-163).

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року у справі № 589/4578/14-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано житловий будинок та інші об`єкти нерухомого майна (господарські будівлі та споруди згідно інвентаризаційної справи БТІ), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнано право ОСОБА_1 на користування житловим будинком та іншими об`єктами нерухомого майна (господарськими будівлями та спорудами згідно інвентаризаційної справи БТІ) що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (том 1, а. с. 8-11).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 01 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року в частині визнання житлового будинку та інших об`єктів нерухомого майна об`єктами спільної сумісної власності змінено.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 незавершене будівництво на АДРЕСА_1 .

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_1 права користування житловим будинком та іншими об`єктами нерухомого майна (господарськими будівлями та спорудами згідно інвентаризаційної справи БТІ), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (том 1, а. с. 12-15).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 від 22 лютого 2010 року, за зазначеною адресою до житлового будинку добудовано житлову прибудову позначену на схематичному плані земельної ділянки під літерою «а 1-1», веранду позначену літерою «а», збудовано мансарду «МС», збудовано у дворі будинку навіс позначений літерою «Ж», літню кухню «Е», гараж «Г», погріб «Пг», сарай «Д», здійснено перепланування житлового будинку і збільшено житлову площу з 32,8 кв. м до 48,0 кв. м.

Вказані добудови не прийняті в експлуатацію і згідно технічного паспорту на будинок є самовільними.

Дані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Сумської області від 01 жовтня 2015 року у справі № 589/4578/14-ц.

Відповідно до листа управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 15 травня 2016 року № 40-1018/1709-16 ОСОБА_1 подавала до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області декларацію про готовність до експлуатації об`єкта - житлового будинку одноповерхового з мансардою, господарські будівлі в єдиному блоці за адресою: АДРЕСА_1 , проте у зв`язку з неналежним оформленням декларація була повернута позивачці для доопрацювання (том 1, а. с. 58).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Цуканова В. В. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною другою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що власниками незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Порядок здійснення права спільної сумісної власності регулюється положеннями статей 368-372 ЦК України. Зокрема, згідно із частиною другою статті 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд зазначив, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

Колегія суддів вважає, що висновки апеляційного суду є правильними з огляду на наступне.

Статтею 331 ЦК України визначені положення про набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, а стаття 181 ЦК України регулює державну реєстрацію прав на нерухомість. Положення частини другої статті 331 ЦК слід розуміти у системному зв`язку із положенням статтею 182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Оскільки закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, спірний об`єкт нерухомості не може бути визнаний у судовому порядку готовим до експлуатації з огляду на те, що повноваження вчиняти такі дії належить органу державного архітектурно-будівельного контролю. Суд не може виконувати функції та повноваження інших державних органів при вчиненні правосуддя. Відтак, колегія суддів вважає, що оскільки законом не передбачено такого способу захисту як «визнання об`єкта незавершеного будівництва готовим до експлуатації», то апеляційний суд правильно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.Крім того, для захисту права суду необхідний факт його порушення, а небажання власника майна, що перебуває у спільній сумісній власності, на вчинення дій по здачі в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва не свідчить про порушення прав іншого співвласника.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 19 вересня 2011 року у справі № 3-82гс11, від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15.

З огляду на зазначене посилання заявника на висновок судової експертизи у цій справі № 589/4578/14-ц, згідно з якого експерт визначив ступінь будівельної готовності об`єктів нерухомого майна - 100 %, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норм містяться й у статтях 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року, чинні на час розгляду справи судом першої інстанції.

З огляду на наведене колегія суддів вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги щодо встановлення фактичних обставин справи та дослідження доказів були предметом розгляду як місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції, їм надана оцінка, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати нові обставини та переоцінювати надані докази.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 212-215 ЦПК України 2004 року забезпечив повний та всебічний розгляд справи, встановив всі обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення та надав правильну оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами. При цьому суд правильно застосував норми матеріального права та належно перевірив доводи сторін у справі і дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цуканова Валерія Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк