ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9512/19 Справа № 203/1505/19 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості по аліментам та пені,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21.09.1985 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2017 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2018 року відповідач повинен був сплачувати аліменти на утримання доньки, починаючи з 10.04.2017 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 40 824,00 грн, яку просить стягнути з відповідача. Також, просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 40 824,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів за період з 10 квітня 2017 року по 08 квітня 2019 року в сумі 40 824 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги на підставі наданого позивачем розрахунку, який є неправильним, оскільки розрахований за період з квітня 2017 року по 22.11.2018 року коли рішення суду не набрало чинності; судом не наведено розрахунку, яким він керувався ухвалюючи рішення; заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, а навпаки з вини позивача, яка своїми протиправними діями позбавила його можливості отримувати дохід від оренди власного нерухомого майна, у зв`язку з чим він вимушений був припинити підприємницьку діяльність, тривалий час не працювати; суд першої інстанції не врахував той факт, що на момент розгляду справи, заборгованість по аліментам була сплачена відповідачем як тільки-но він дізнався про відкрите виконавче провадження, а саме 15.08.2019 року. Позивачка займається підприємницькою діяльністю, має стабільний та достатній заробіток, тоді як відповідач був позбавлений можливості отримувати дохід від свого майна, не працював, мав скрутне матеріальне становище та незадовільний стан здоров`я. Зазначає про те, що суд першої інстанції порушив процесуальне право відповідача, ухвалюючи рішення за відсутності останнього та його представника, який належним чином не був повідомлений про час розгляду справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 21.09.1985 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2017 року.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась донька ОСОБА_3 ,, яка після припинення шлюбних відносин залишилась проживати разом із позивачем.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2018 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2018 року рішення суду першої інстанції від 03.09.2018 року в частині стягнення аліментів було скасовано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1 944,00 грн, щомісячно, починаючи з 10.04.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

На виконання постанови апеляційного суду було видано виконавчий лист, який було пред`явлено позивачем для виконання до Центрального ВДВС м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Згідно довідки державного виконавця, за період з квітня 2017 року та по червень 2019 року аліменти відповідачем не сплачувались, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 40 824,00 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.141, 180, 195, 196 СК України, прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи, посилаючись на те, щонаведений в позовній заяві розрахунок розміру пені за період з 10.04.2017 року по 08.04.2019 року перевищує розмір заборгованості по аліментам. В зв`язку з цим стягненню підлягає пеня в розмірі 100% заборгованості по аліментам, тобто в сумі 40 824 грн, як це і заявлено позивачем.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розрахунок позивача щодо визначення розміру пені по аліментам є не правильним не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав:

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, у зазначеній статті не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 14-616цс18.

Згідно довідки державного виконавця, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня 2017 року та по червень 2019 року у розмірі 40 824,00 грн.

З огляду на вищезазначений правовий висновок Верховного Суду та довідку про заборгованість по аліментам, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за заявлений позивачем період з 10.04.2017 року по 08.04.2019 року складає 164 093,04 грн, виходячи з наступного розрахунку:

Всього: 164 093,04 грн.

Відповідно до розрахунку, наведеного в позовній заяві, розмір пені за період з 10.04.2017 року по 08.04.2019 року складає 176 748,48 грн, що значно перевищує розмір заборгованості по аліментам.

Таким чином, доводи відповідача щодо неправильного розрахунку суми пені є слушними, але не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки її розрахунок та загальна сума, в даному випадку, не впливає на розмір пені, що підлягає стягненню у розумінні положень ст.196 СК України.

Отже, враховуючи вимоги положень ч.1 ст. 196 СК України, стягненню підлягає пеня в розмірі 100% заборгованості по аліментам, тобто в розмірі 40 824,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на необізнаність з приводу виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки наявність самого рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, під час ухвалення якого в інтересах відповідача діяла особа, яка і в подальшому приймає участь у спірних справах між сторонами, свідчить про подальше звернення його до виконання. Несплата аліментів з причин необізнаності щодо виконавчого провадження суперечить інтересам дитини. Доказів того, що відповідач надавав будь-яку допомогу на утримання дитини до суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що на момент розгляду справи заборгованість по аліментам була сплачена відповідачем як тільки-но він дізнався про відкрите виконавче провадження, а саме 15.08.2019 року, не приймаються судом до уваги, оскільки зазначене не звільняє його від відповідальності за прострочення сплати аліментів відповідно до ст. 196 СК України.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначену відповідальність не можна покладати на відповідача, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Проте відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що не залежали від волі відповідача та стали причиною заборгованості зі сплати аліментів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, а навпаки з вини ОСОБА_2 , яка своїми протиправними діями позбавила його можливості отримувати дохід від оренди власного нерухомого майна, у зв`язку з чим він вимушений був припинити підприємницьку діяльність та тривалий час не працював, також підлягають відхиленню, оскільки особисті конфліктні стосунки між сторонами та їх наслідки жодним чином не можуть впливати на обов`язки батьків щодо утримання своїх дітей, а припинення підприємницької діяльності у зв`язку з втратою майна, не позбавляє відповідача можливості на отримання доходу від інших видів діяльності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив процесуальне право відповідача, ухвалюючи рішення за відсутності останнього та його представника, який належним чином не був повідомлений про час розгляду справи, спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було дотримано принципу рівності сторін перед законом, оскільки рішення прийнято без урахування обставин, що мають значення для справи, про неправильність встановлення обставин справи, що призвело до порушення норм процесуального права, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскількизводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення в оскаржуваній частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2019 року залишити без змін в оскаржуваній частині.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова