ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Юлія Володимирівна про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Юлія Володимирівна про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини залишено без розгляду (т. 1 а.с. 267).

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що судом порушено норми процесуального права (т. 2 а.с. 1-6, 57-63).

Сторони своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористались.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Юлія Володимирівна про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини (т. 1 а.с. 1-5).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2017 року цивільну справу за вищевказаним позовом направлено за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (т. 1 а.с. 164).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Юлія Володимирівна про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини залишено без розгляду (т. 1 а.с. 267).

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції зазначив, що 01 березня 2019 року позивач повторно не з`явився у судове засідання, про причини неявки до суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у відсутність позивача до суду не надходило.

Проте, з даним висновком колегія судів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 2-4 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази стосовно повідомлення ОСОБА_1 та її представника про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення їй повісток на 05 червня 2018 року, 29 жовтня 2018 року та 01 березня 2019 року у відповідності до ст. 128 ЦПК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо отримання ними вказаних повідомлень.

В матеріалах справи наявні тільки довідки про доставку ОСОБА_1 смс-повідомлень (т. 1 а.с. 246, 250), однак, дані довідки не можуть слугувати доказами належного повідомлення позивача, оскільки, довідка про доставку СМС повідомлення може бути визнана належним повідомленням позивача про розгляд справи, у разі наявності заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення, відповідно до аб.1 ч.2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року №73.

Також, матеріали справи не містять доказів, що судом вирішувалося питання про обов`язкову участь позивача та її представника у розгляді справи, у зв`язку з тим, що його неявка перешкоджає розгляду справи. Хоча в матеріалах справи наявне клопотання відповідача по справі ОСОБА_2 про виклик у судове засідання позивача для дачі особистих пояснень (т. 1 а.с. 227).

Крім того, позивач неодноразово зверталася до суду із заявами та скаргами, в яких зазначала, що будь-яких повідомлень стосовно руху справи та процесуальних документів постановлених по справі вона не отримувала та просила повідомити її про рух справи та направити процесуальні рішення постановлені по справі (т. 2 а.с. 11-12, 19-20, 68-69, 73, 75-76, 78). А також, з приводу цього зверталась до Вищої ради правосуддя з відповідною скаргою (т. 2 а.с. 21, 77), що свідчить про те, що позивач цікавилась розглядом справи, а тому в її діях відсутнє зловживання своїми процесуальним правами.

Судом першої інстанції не було враховано вищевикладеного при постановлені ухвали від 01 березня 2019 року.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви без розгляду, за відсутності умов, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, є помилковим, таким чином судом першої інстанції допущено грубе порушення норм процесуального законодавства.

З огляду на викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженні у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

При наявних порушеннях процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров