Справа № 214/2493/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання - Фартушної Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Гудиму Т.В., звернулася до суду з позовом 02.04.2019 року, 21.08.2019 року надано уточнену заяву в якій просить суд: визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 62,97 кв.м., житловою площею 42,50 кв.м., а саме частка ОСОБА_1 складає 3/5 часток квартири, ОСОБА_2 - 1/5, ОСОБА_3 - 1/5; визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частки спірної квартири.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.04.2000 року на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 належить житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , набуте ними у власність в порядку безоплатної приватизації. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1 - позивача по справі. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батьків із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину - належні спадкодавцям за життя частки в квартирі ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., як така, що фактично прийняла спадщину після смерті батьків, оскільки значилась з ними зареєстрованою та постійно проживала на момент їх смерті. При цьому ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою ОСОБА_1 , відмовилась від прийняття спадщини після смерті батьків на її користь, про що подала нотаріусу відповідну заяву. Натомість постановою нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину було відмовлено, оскільки частки спадкодавців у праві спільної сумісної власності на квартиру за життя її батьків не були визначені. Невизначеність часток у квартирі, що перебуває у спільній сумісній власності, обмежує права співвласників у вільному розпорядженні їх часткою у майні, а так само позбавляє позивача можливості реалізувати спадкові майна на частки батьків шляхом оформлення права власності на них за собою в позасудовому порядку. З огляду на відсутність між співвласниками квартири домовленості щодо розміру часток, вони є рівними та становлять по 1/5 за кожним. З урахуванням фактично успадкованих ОСОБА_1 часток після смерті обох батьків, її частка у праві власності на квартиру складає - 3/5.

Представник позивача - адвокат Гудима Т.В. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, змінені вимоги підтримала.

Представник відповідачів - адвокат Скок А.В. правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи без участі відповідачів, проти ухвалення рішення про задоволення позову не заперечував. Позовні вимоги ОСОБА_1 у зміненій заяві визнав у повному обсязі.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також подання сторонами заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є співвласниками житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.04.2000 року. Квартира набута ними у власність у порядку приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.20). Право власності зареєстровано за співвласниками КП ДОР «Криворізьке БТІ», про що є відповідна відмітка на правовстановлюючому документі.

Згідно з технічним паспортом (а.с.21-23), квартира АДРЕСА_1 , має загальну площу 62,97 кв.м., та складається з 3-х кімнат житловою площею 42,50 кв.м., у тому числі І кімната - 16,70 кв.м., ІІ кімната - 12,40 кв.м., ІІІ кімната - 13,40 кв.м., кухня площею 7,30 кв.м., вбиральня (сполучена) - 3,30 кв.м., коридор - 2,0 + 1,6 кв.м., вбудована шафа - 1,90 кв.м., обладнана балконом 0,87 кв.м. та лоджією 3,50 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 від 15.02.2007 року (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , свідченням цього є свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_3 від 07.09.2015 року (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №41557192 (а.с. 92) та №41557428 (а.с.120), заповітів від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за їх життя не складалось та не посвідчувалось.

Згідно з ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Дослідженням матеріалів спадкових справ №18/2015 та №19/2015 (а.с. 74 -132) встановлено, що в силу ст.1261 ЦК України позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки є їх рідною донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 22.06.1976 року (а.с.13) (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 , свідоцтво про укладення шлюбу з ОСОБА_7 серії НОМЕР_5 від 27.10.1995 року). Позивач є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті батьків у силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент їх смерті значилась зареєстрованою та проживала з ними за однією адресою. Іншою спадкоємицею за законом, яка належить до першої черги спадкування є рідна донька спадкодавців - ОСОБА_2 , яка подала заяву про відмову від прийняття належної їй спадщини батьків на користь рідної сестри ОСОБА_1 .

При цьому, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 як дружина ОСОБА_4 також за життя фактично прийняла спадщину після його смерті в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

В той же час, постановою нотаріуса від 14.02.2019 року у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом - на частки квартири АДРЕСА_1 області після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позивачеві відмовлено у зв`язку з тим, що частки співвласників у квартирі, у тому числі померлих, не визначені (а.с.17-19). Вказані обставини стали приводом для звернення позивача до суду, оскільки свої спадкові права в позасудовому порядку вона не може реалізувати.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових.

Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору.

Відповідно до ст.ст.355, 368, ч.2 ст.370 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) без визначення часток кожного з них, належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Наявності будь-яких домовленостей між співвласниками щодо відступлення від рівності їх часток в спільній сумісній власності в ході судового розгляду не встановлено.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та в силу діючої правової презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності, частки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/5 частці за кожним.

При цьому, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , його 1/5 частку в квартирі фактично в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України успадкували його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_1 , тобто по 1/10 частині кожна, в результаті чого їх частки склали по 3/10 частці за кожною.

Після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну їй за життя частку в квартирі, з урахуванням фактично успадкованої після смерті чоловіка ОСОБА_4 , успадкувала її донька ОСОБА_1 , в результаті чого її частка в квартирі склала 3/5 (з розрахунку: 3/10 + 1/10 + 1/5 =6/10=3/5).

Оскільки не визначення часток ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спадковому майні, яке є спільною сумісною власністю їх та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , фактично перешкоджає позивачеві отримати свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі після смерті батьків на загальних підставах, тому успадкування нерухомого майна має здійснюватися нею в судовому порядку.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як слідує з ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на викладені обставини, виходячи з положень ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, з метою захисту спадкових прав позивача та забезпечення їх подальшої реалізації суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з яких - 1/10 частка успадкована нею після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 3/10 частки - після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підстав для визнання за позивачем права власності на 1/5 частку квартири, яка визначена за нею судом та належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.04.2000 року суд не вбачає, оскільки таке її право ніким не оспорюється. Суд зауважує, що визначення часток у праві спільної сумісної власності на майно визначає режим спільної часткової власності майна та є підставою для внесення відповідних змін за заявами співвласників до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, встановленому законом. З огляду на це, позовні вимоги в частині визнання права власності за ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач просить покласти всі понесені нею витрати по справі на неї, тому суд не вбачає необхідності у відшкодуванні їх шляхом стягнення з відповідачів.

Право власності на 2/5 частки спірного нерухомого майна за ОСОБА_1 підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з метою офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п. 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 РНОКПП невідомий, АДРЕСА_1 ) про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку майна - задовольнити частково.

Визначити, що частки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/5 (одній п`ятій) частці за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 2/5 (дві п`ятих) частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 62,97 кв.м., житловою площею 42,50 кв.м., з яких: 1/10 (одна десята) частка квартири - успадковані нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 3/10 (три десятих) частки - успадковані нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Право власності на нерухоме майно на підставі рішення суду підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом.

Рішення суду про визначення часток співвласників є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення складено та підписано 13.11.2019 року.

Суддя Гринь Н.Г.