Провадження № 2/522/7351/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

І. ОСОБА_5

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд позбавити відповідачів права користування квартирою АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву про визнання позову та в судовому засіданні пояснив, що на даний час проживає в квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_6 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення та пояснили, що Смолянська ОСОБА_7 перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу у вересні 2016 року проживає в іншому місці разом зі спільною дитиною ОСОБА_4 , так як ОСОБА_2 змінив замки і вона з дитиною не могла попасти до квартири. До суду з позовом про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою не зверталась. Іншого місця для реєстрації місця проживання вони не мають.

Представник Відділу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти позбавлення права користування квартирою неповнолітньою ОСОБА_4 , задоволення решти вимог залишила на розсуд суду.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, пояснення сторін, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН.

Позов обґрунтований тим, що позивач по справі є власником квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим 29.08.2011 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради та Витягом про державну реєстрацію прав № 32621011 від 22.12.2011 року.

В зазначеній квартирі зареєстровані син позивача ОСОБА_2 , його колишня дружина - ОСОБА_6 та дитина ОСОБА_4 , які на даний час в квартирі не проживають.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Квартира АДРЕСА_3 належить на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданим 29.08.2011 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради та Витягом про державну реєстрацію прав № 32621011 від 22.12.2011 року.

Підставою звернення до суду із позовом стали посилання позивача на те, що в даній квартирі зареєстрований його син ОСОБА_2 , його колишня дружина - ОСОБА_6 та дитина ОСОБА_4 , які на даний час в квартирі не проживають.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на даний час проживає в квартирі АДРЕСА_3 , та позов визнав, що підтверджує те, що він не заперечує проти позбавлення права користування квартирою за даною адресою.

Відповідачі ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 у квартирі не проживають з веренся 2016 року.

ІV. ОЦІНКА СУДУ.

Перевіривши законність та обґрунтованість позовних вимог суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову.

1.ПОЗБАВЛЕННЯ ОСІБ ПРАВА КОРИСТУВАННЯ ЖИТЛОВИМ ОСОБА_8 .

На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК Українита статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З наведеного вище суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_9 права користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3

Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог до малолітньої ОСОБА_4 та правових підстав, за яких ці вимоги пред`явлено позивачем, є відсутність або непроживання ОСОБА_4 без поважних причин понад один рік в квартирі позивача.

Враховуючи наведені вище обставини суд дійшов виновку, що малолітня ОСОБА_4 не проживає у спірному житлі з поважних причин, якими є розірвання шлюбу між її батьками і її проживання разом з матір`ю.

Враховуючи неповнолітній вік дитини - ОСОБА_4 , вона не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування житлом, у якому на законних підставах зареєстрований та проживає її батько.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином вимоги про проживання дитини за іншою адресою з матір`ю, не є правовими підставами для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у зв`язку із чим в задоволенні вимог до - ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відмовити.

З-приводу вимог до ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 405 ЦК Україничлени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі, за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Суд критично ставиться до визнання відповідачем ОСОБА_2 позову в частині втрати права користувння квартирою та не приймає до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , так як в судовому засіданні було встановлено, що він проживає у даній квартирі з дозволу батька.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 346, 391 ЦК України, ст.ст..1,2,5,11,76-80,81,206,241,247,258,263-265,273,354 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням,- задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_9 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) права користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 14.11.2019 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

07.11.19