Справа № 569/5558/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кухарець В. М.
Провадження № 22-ц/802/992/19 Категорія: 26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача - Ганенко О.І. ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на іпотечне майно, за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі-ПАТ «Універсал Банк») звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами та просив суд звернути стягнення на іпотечне майно, а саме: на належну відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як спадкоємцям спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , трикімнатну квартиру загальною площею 62,4 кв. м, житловою площею 37, 5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» згідно з укладеним між банком та позичальником ОСОБА_5 кредитним договором № 07-27-КФ-2006 від 03 березня 2006 року на загальну суму 13283,63 доларів США.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2015 року позов задоволено.

Постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру загальною площею 62,4 кв.м, житловою площею 37,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №07-27-КФ-2006 від 03 березня 2006 року на загальну суму 13 383,63 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову банку.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задовольнити, представник позивача апеляційну скаргу заперечила і просила скаргу залишити без задоволення, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом, що застосовується до спірних правовідносин, положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, цією статтею не передбачено такої підстави припинення іпотеки, як смерть іпотекодавця, а тому, на думку місцевого суду, підстав для застосування положень статті 1281 ЦК України немає. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями закону про позовну давність.

Проте такі висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права.

Із матеріалів справи убачається, що 03 березня 2006 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №07-27-КФ-2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 60 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних, комісії з кінцевою датою погашення кредиту - 02 березня 2016 року, а також зі сплатою у разі порушення грошового зобов`язання комісії, неустойки та інших платежів, встановлених договором (т.1,а.с.6-7).

Цього ж дня 03 березня 2006 року для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, а також будь-яких додаткових договорів до нього, укладених між іпотекодержателем та позичальником, між іпотекодержателем - ВАТ «Банк Універсальний» з однієї сторони та позичальником ОСОБА_5 , іпотекодавцями - майновими поручителями ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з другої сторони був укладений договір іпотеки №07-27-ІФ-2006-1, за умовами якого позичальник та іпотекодавці - майнові поручителі передали в іпотеку банку зазначену трикімнатну квартиру (т.1, а.с.17-18).

Відповідно до вимог статей 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлені строки та припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник ОСОБА_5 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, а тому за розрахунком банку у нього станом на 20 березня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 13 383,63 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2015 року становило 313 097,16 грн (т.1,а.с.23-26).

Згідно з частинами 1 і 3 статті 33, частиною 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом, крім того, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 12 листопада 2013 року (т.1,а.с.62).

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті останнього, визначений главою 87 ЦК України.

За положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст. 1218 ЦК України).

З наявних в матеріалах справи копій документів зі спадкової справи (т.1,а.с.55-191), договору про поділ спадкового майна від 23 травня 2014 року і копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2014 року (т.1, а.с.206-210) убачається, що один з іпотекодавців (майнових поручителів) за договором іпотеки №07-27-ІФ-2006-1 від 03 березня 2006 року - відповідач в даній справі ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого сина - позичальника ОСОБА_5 належну тому на момент смерті 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , після чого стала власником 3/4 часток вказаної квартири. Інший іпотекодавець (майновий поручитель) ОСОБА_4 є власником 1/4 частки вищевказаної квартири (т.1,а.с.19-22).

У грудні 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось через органи нотаріату до спадкоємців померлого ОСОБА_5 з письмовою майновою вимогою погасити існуючу заборгованість або ж передати у власність ПАТ «Універсал Банк», як іпотекодержателю, нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки №07-27-ІФ-2006-1 від 03 березня 2006року, яке було передане в натурі спадкоємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т.1,а.с.15, 16, 39-43).

Крім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2015 року, що набрало законної сили, постановлено відмовити у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що позивач ПАТ «Універсал Банк», пред`явивши позовні вимоги до відповідачів, пропустив строк, передбачений статтею 1281 ЦК України (тут і далі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), протягом якого він мав звернутися зі своїми вимогами до спадкоємців позичальника ОСОБА_5 щодо повернення непогашеної частини кредиту в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина 1 статті 1282 ЦК України).

Відповідно до частин 1,2 статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 23 вказаного Закону передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, за змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає підстави припинення іпотеки, однак такої, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми закону не містять.

Відтак іпотека у разі набуття предмета іпотеки у власність спадкоємцями позичальника - іпотекодавця не припиняється.

Разом з тим, оскільки у зв`язку зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредитних коштів включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентується статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Частина 4 статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною 2, 3 цієї статті, тоді як згідно з частиною 4 статті 267 України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, на думку колегії суддів, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) і як наслідок, - неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна із сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 593 ЦК України та частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (іпотеки) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Як було встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті спадкодавця прийняли спадкоємці ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - відповідачі в даній справі. У грудні 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося через органи нотаріату до спадкоємців з письмовою вимогою погасити заборгованість по кредитному договору або передати у власність банку, як іпотекодержателю, нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Отже, ще у грудні 2014 року кредиторові було відомо про відкриття спадщини.

Проте, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки до спадкоємців спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 кредитором пред`явлені лише 08 квітня 2015 року, хоча за положеннями частини 2 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

З врахуванням того, що у зв`язку зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, апеляційний суд приходить до висновку, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентується статтями 1281, 1282 ЦК України, тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Таким чином, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючі власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги як за основним так і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк», оскільки кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців у строки, встановлені частинами 2, 3 статті 1281 ЦК України, позбавляється права такої вимоги.

Що стосується доводів відповідача в касаційній скарзі про те, що на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції ПАТ «Універсал Банк» не мав право вимоги щодо іпотечного майна, оскільки 14 березня 2017 року відступив право вимоги за кредитним договором ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», а договір іпотеки забезпечував виконання саме цього кредитного договору, слід зазначити наступне.

Представником позивача надано апеляційному суду копію договору про відступлення права вимоги від 14 березня 2017 року, за умовами якого цедент передає (відступає) належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі боргових зобов`язань, а цесіонарій приймає право вимоги.

Натомість цедент ПАТ «Універсал Банк» і цесіонарій ТзОВ «ФК «Кредит Капітал» 14 березня 2017 року згідно додатку № 7 до договору відступлення права вимоги уклали акт повернення права вимоги, за яким цесіонарій повернув, а цедент прийняв згідно з вимогами пунктів 3.10 договору відступлення права вимоги від 14 березня 2017 року права вимоги.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що із-за неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові банку.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2015 року у даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3444,07 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді