справа № 489/3537/19 провадження №2-о/489/110/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Верби Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, Центр реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради, про встановлення факту постійного проживання на території Україні

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Як на підставу заявлених вимог вказав, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві та з 10.05.2019 зареєстрований в Центрі реінтеграції бездомних громадян за адресою: АДРЕСА_1 , вул. Кругова, 47, як особа без визначеного місця проживання. До вказаного центру звернувся за допомогою у зв`язку з відсутністю житла та паспорту. Для отримання паспорту громадянина України йому необхідно надати підтвердження факту постійного проживання на території України на 24 серпня або 13 листопада 1991 року. Зазначив, що разом з батьками проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . З 1964 року по 1974 рік навчався у ЗОШ № 5. Після закінчення школи у період 1974-1976 роки працював автослюсарем в АТП 14063 та «Автооб`єднання Мінпромстрой СРСР». У 1976 році був призваний на строкову військову службу на 2 роки в м. Владимир Владимирської області в інженерно-будівельні війська, де отримав травму голови. Повернувшись додому, працював в «Портелеватор», Чорноморському суднобудівному заводі, на Хлібозаводі № 1 та переїхав від матері до квартири цивільної дружини. У 1989 році мати отримала квартиру по АДРЕСА_3 і в цьому ж році він втратив паспорт. У зв`язку з відсутністю паспорту та через наслідки травми (погіршення зору) офіційно працевлаштуватись не зміг. У 1991 році після розладу з цивільною дружиною переїхав до матері, і проживав там до моменту звернення в Центр. Також вказав, що його мати померла, паспорт громадянина України він не отримував. Тому, переоформити квартиру на себе та сплачувати комунальні послуги не може через відсутність документів та коштів. 23.10.2018 начальником Заводського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області його особу встановлено без належності до громадянства будь-якої держави.

Даний факт заявнику необхідно встановити для отримання паспорта громадянина України та на підставі нього вирішити свої життєві проблеми, зокрема оформити свої спадкові права після смерті матері та інвалідність у зв`язку з значним погіршенням зору (сліпотою).

Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник Центру реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради просила заяву задовольнити.

Представник Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області надав до суду письмові заперечення, в яких вказав на відсутність у справі жодного документа, який би підтверджував постійне та безперервне проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991 та просив розглянути дану справу з урахуванням цих письмових заперечень.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно посвідчення про взяття на облік за № 3403 від 15.05.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в центрі реінтеграції бездомних громадян як особа, яка не має постійного місця проживання.

Випискою з домової книги паспортиста ЖЕК «Забота» підтверджено, що заявник ОСОБА_1 мав паспорт серії НОМЕР_1 , виданого на його ім`я Центральним РВВС м. Миколаєва 19.06.1984, проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідки від 23.10.2018 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , звертався до ДМС Заводського РВ у м. Миколаєві із заявою про видачу паспорта громадянина України та встановлення особи. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , яка є двоюрідною сестрою заявника, підтвердила факт проживання заявника ОСОБА_1 у 1991 році в АДРЕСА_3 разом зі своєю матір`ю.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 293 ЦПК України суд розглядає справи встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, із змінами, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 наведеного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991, який має юридичне значення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту постійного проживання на території України на вказані ним дати, що має для нього юридичне значення оформлення паспорта громадянина України, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 5, 293, 315, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території Україні задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Судові витрати з розглядом справи покласти на заявника.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

заявник: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5-а;

заінтересована особа: Центр реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Кругова, 47.

Повний текст судового рішення складено 14.11.2019.

Суддя І.В.Коваленко