ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4915/19 Справа № 191/3345/17 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Синельниківський молочний завод

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Синельниківський молочний завод про стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ Синельниківський молочний завод про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що 08.12.2016 року вона була прийнята на посаду начальника цеху ТОВ Синельниківський молочний завод, а 01.09.2017 року була звільнена з посади за власним бажанням. В день звільнення відповідач не здійснив з нею повного розрахунку заробітної плати. Так, не здійснена доплата за надурочні та святкові години протягом піврічного обліку та табелю виходу на роботу співробітників з квітня до серпня 2017 року. Розрахунок робочого часу на підприємстві фіксувався в табелі виходу працівників щоденно та засвідчувався директором підприємства. Позивачка, як начальник цеху, слідкувала за дотриманням працівниками робочої дисципліни та мала доступ до копій табелів виходу працівників на роботу.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 24.04.2017 року годинна ставка для оплати надурочної роботи при обліковому періоді тривалістю обчислюється шляхом ділення окладу (місячної тарифної ставки), встановленого працівникові на момент нарахування зазначеної оплати, на середньомісячне число годин за піврічний період. Середньомісячне число годин складає: місячна кількість годин за лютий 160 годин; за березень 175 годин; за квітень 152 години; за травень 159 годин; за червень 159 годин; за липень 168 годин. Середньомісячне число голин складає 162,17 годин. Посадовий оклад позивача складав 3315,00 грн. Таким чином годинна ставка шляхом ділення посадового окладу на середньомісячну кількість годин складає 20,44 грн. У квітні позивач пропрацювала 177 надурочних годин при нормі 152 години; у травні 348 годин при нормі 159 годин; у червні 180 годин при нормі 159 годин; у липні 373 години при нормі 168 годин; у серпні 204 години при нормі 175 годин. Сумарні кількість надурочних робіт складає 469 годин. Шляхом множення кількості відпрацьованих надурочних годин на годинну ставку, визначається, що доплата за надурочні роботи з квітня 2017 року до серпня 2017 року складає 9 586,36 грн.

Також позивачка зазначала, що їй не здійснено доплату за роботу в нічний час, який згідно вимог ст. 108 КЗпП України оплачується у підвищеному розмірі, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Нічним часом вважається час з 22-00 години до 06-00 годин. У березні 2017 року позивачка працювала у нічний час 28 годин (12 березня 8 годин; 21 березня 6 годин; 23 березня 6 годин; 28 березня 8 годин); у квітні 2017 року позивач пропрацювала в нічний час 38 годин (05 квітня 8 годин; 09 квітня 6 годин; 17 квітня 8 годин; 25 квітня 8 годин; 30 квітня 8 годин); у травні 2017 року позивач пропрацювала в нічний час 100 годин (02 травня 8 годин; 06 травня 8 годин; 07 травня 8 годин; 10 травня 8 годин; 11 травня 4 години; 14 травня 8 годин; 15 травня 8 годин; 17 травня 8 годин; 18 травня 8 годин; 21 травня 8 годин; 25 травня 8 годин; 27 травня 8 годин; 30 травня 8 годин); у червні 2017 року позивач пропрацювала в нічний час 48 годин (05 червня 8 годин; 11 червня 8 годин; 13 червня 8 годин; 15 червня 8 годин; 19 червня 8 годин; 20 червня 8 годин); у липні 2017 року позивач пропрацювала в нічний час 96 годин (02 липня 8 годин; 05 липня 8 годин; 06 липня 8 годин; 07 липня 8 годин; 11 липня 8 годин; 12 липня 8 годин; 16 липня 8 годин; 17 липня 8 годин; 20 липня 8 годин; 24 липня 8 годин; 25 липня 8 годин; 27 липня 8 годин); у серпні 2017 року позивач пропрацювала в нічний час 56 годин (15 серпня 8 годин; 17 серпня 8 годин; 20 серпня 8 годин; 21 серпня 8 годин; 22 серпня 8 годин; 24 серпня 8 годин; 27 серпня 8 годин). Сумарна кількість відпрацьованих в нічний час годин становить 366. Таким чином, доплата за роботу в нічний час має складати: 366 х 20,44 х 0,4 = 2 992,42 грн.

Крім того, позивачка посилалася на те, що з березня 2017 року до серпня 2017 року їй не було здійснено доплату за роботу в святкові та вихідні дні. Так, у березні 2017 року позивачка працювала 38 годин (05 березня 12 годин; 12 березня 24 години; 19 березня 2 години); у квітні 2017 року позивач працювала 70 годин (02 квітня 2 години; 09 квітня 20 годин; 17 квітня 24 години; 30 квітня 24 години); у травні 2017 року позивач працювала 138 годин (06 травня 24 години; 07 травня 24 години; 08 травня 12 годин; 14 травня 24 години; 21 травня 24 години; 27 травня 24 години; 28 травня 6 годин); у червні 2017 року позивач працювала 60 годин (05 червня 24 години; 11 червня 24 години; 25 червня 12 годин); у липні 2017 року позивач працювала 72 години (01 липня 12 годин; 02 липня 24 години; 16 липня 24 години; 30 липня 12 годин); у серпні 2017 року позивач працювала 72 години (20 серпня 24 години; 24 серпня 24 години; 27 серпня 24 години). Сумарна кількість відпрацьованих годин в святкові та вихідні дні складає 450. Отже, доплата за роботу в святкові та вихідні дні має складати: 450 х 20,44 = 9 198,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь: заробітну плату за роботу в надурочний час в розмірі 9 586,36 грн.; за роботу у святкові та вихідні дні в розмірі 9 198,00 грн.; за роботу в нічний час в розмірі 2 992,42 грн., а всього на загальну суму 21 776,78 грн.; та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ТОВ Синельниківський молочний завод на користь ОСОБА_1 заробітну плату за роботу в надурочний час в розмірі 9 586,36 грн., за роботу у святкові та вихідні дні в розмірі 9 198,00 грн., за роботу в нічний час в розмірі 2 992,42 грн.

Стягнуто з ТОВ Синельниківський молочний завод на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати за період з 01.09.2017 року по 30.03.2018 року в розмірі 23 205,00 грн.

Стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ Синельниківський молочний завод, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що наказом № 38-к від 07.12.2016 року позивачка ОСОБА_1 була прийнята на роботу в ТОВ Синельниківський молочний завод на посаду начальника цеху.

01 вересня 2017 року позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією наказу № 24-к від 01.09.2017 року.

Місячна заробітна плата позивачки складала 3 315,00 грн., що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 11.09.2017 року, а також Довідкою про заробітну плату від 30.07.2019 року (а.с.219).

Також встановлено, що при звільненні позивачки з роботи з 01.09.2017 року відповідач не здійснив виплату позивачеві заробітної плати за роботу в надурочний час в розмірі 9 586,36 грн., за роботу у святкові та вихідні дні в розмірі 9 198,00 грн., за роботу в нічний час в розмірі 2 992,42 грн.

У наказі ТОВ Синельниківський молочний завод № 17/2.1 від 18.08.2017 року зазначено, що у зв`язку з запровадженням режиму підсумкового обліку робочого часу з піврічним обліковим періодом для начальника цеху тривалість нічного часу становила 8 годин на добу (з 22:00 до 06:00).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що позивачці при звільненні з роботи не була виплачена заробітна плата за роботу в надурочний час, нічний час, у святкові та вихідні дні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як зазначено у листі Мінсоцполітики від 24 квітня 2017 року годинна ставка для оплати надурочної роботи при обліковому періоді тривалістю обчислюється шляхом ділення окладу (місячної тарифної ставки), встановленого працівникові на момент нарахування зазначеної оплати, на середньомісячне число годин за піврічний період. Середньомісячне число годин складає: місячна кількість годин за лютий 160 годин; за березень 175 годин; за квітень 152 години; за травень 159 годин; за червень 159 годин; за липень 168 годин. Середньомісячне число годин складає 162,17 годин.

Відповідно до ч.1 ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

Як вбачається з копій табелів виходу співробітників, у квітні позивач пропрацювала 177 надурочних годин при нормі 152 години:

у травні 348 годин при нормі 159 годин;

у червні 180 годин при нормі 159 годин;

у липні 373 години при нормі 168 годин;

у серпні 204 години при нормі 175 годин.

Сумарні кількість надурочних робіт складає 469 годин. Посадовий оклад позивача складав 3315,00 грн. Таким чином годинна ставка шляхом ділення посадового окладу на середньомісячну кількість годин складає 20,44 грн.

Шляхом множення кількості відпрацьованих надурочних годин на годинну ставку (469 х 20,44), виходить, що доплата за надурочні роботи з квітня 2017 року до серпня 2017 року складає 9586,36 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачці при звільненні з роботи не були виплачені відпрацьовані нею надурочні години, що також підтверджено як показами свідків, так і письмовими доказами, зокрема табелями виходу співробітників на роботу.

Також колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення доплати за роботу в нічний час, а також за роботу у святкові та вихідні дні.

Згідно ст. 108 КЗпП України робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 107 КЗпП України робота у святковий та неробочий день оплачується працівникам, які одержують місячний оклад, у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Доводи ТОВ Синельниківський молочний завод в апеляційній скарзі про те, що позивачка працювала лише в денний час, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначене спростовуються іншими матеріалами справи.

Відповідач, заперечуючи проти вимог позивача та у обгрунтування своїх заперечень посилається на відсутність на підприємстві документі, що підтверджує актом № 46/1 від 12 жовтня 2017 року яким виявлено відсутність оригіналів: штатного розпису за період 2015 по жовтень 2017 року; табелів робочого часу за період з січня 2015 по лютий 2017 року, вересень 2017 року; посадові інструкції, у тому числі начальника цеху; наказів про прийняття працівників на роботу та наказів про звільнення працівників, у тому числі відносно позивача ОСОБА_1 (а.с.221-222).

Колегія суддів неодноразово звертала увагу в судовому засіданні щодо обовязку доведення саме роботодавцем відсутності обовязку по виплаті заборгованості по заробітній платі та відсутності заборгованості перед позивачем.

Апелянт, зазначаючи, щодо відсутності вищевказаних документів, не надає а ні книг обліку/руху трудових книжок і вкладишів до них, її ведення є обовязковим на підприємствах, в установах,організаціях усіх форм власності та у фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників (розроблена у відповідності до типової форми №П-10, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 27 жовтня 1995 року №227), ні журнал реєстрації наказів на підприємстві, що дає підстави вважати, Акт складено без належного документального підтвердження, а доводи апеляційної скарги не доведеними.

Колегія вважає, що доводи відповідача щодо відсутності заборгованість в товаристві не доведено належними доказами, оскільки надані ним табелі використання робочого часу з березня по серпень 2017 року суперечать наданим позивачем табелям виходу на роботу співробітників.

Щодо наданих ТОВ Синельниківський молочний завод табелів обліку робочого часу, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони містять недостовірну інформацію, що підтверджується показаннями свідків, табелями виходу на роботу співробітників, розбіжностями між наданими позивачем документами.

Табелі обліку використання робочого часу, які надані відповідачем, за період березень-серпень 2017 року не відповідають вимогам допустимості та достовірності доказів, оскільки табелі не підписані уповноваженою особою та належним чином не завірені. Інформація, яка міститься в табелях не відповідає податковим розрахункам сум доходу нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку станом, за той же період, які були надані позивачем до матеріалів справи.

Згідно табелів на підприємстві були працевлаштовані: липень 2017 року 11 осіб, серпень 2017 року 10 осіб (а.с. 47,48).

В той же час, згідно розрахунку сум доходу нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку станом на це же період працевлаштовані: липень 10 осіб (а.с.34), серпень 9 осіб (а.с.26).

Так, наприклад, робітник ОСОБА_2 , яка звільнена 30.06.2017 року згідно податкового розрахунку за 2 квартал 2017 року у липні 2017 року має в табелі 21 явку по 8 годин.

Крім того, табелі надані відповідачем містять некоректну інформацію, оскільки посада позивачки вказана як начальник лабораторії, натомість згідно трудової книжки позивачка була прийнята на посаду начальника цеху.

Необхідно наголосити, що дані зазначені у табелях Відповідача не відповідають виробничому циклу підприємства.

Натомість, табелі надані позивачкою містять фактичні дані щодо робочого часу працівників підприємства, отже, є належними, підписані уповноваженою особою, отже є допустимими, достовірність їх даних підтверджується показаннями свідків та письмовими доказами.

Так, допитані в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтвердили щодо робочого часу наступне:

свідок ОСОБА_3 всудовому засіданні пояснював, що він раніше працював в ТОВ «Синельниківський молочний завод» разом з ОСОБА_1 Він бачив, що вона часто залишалася на роботі до ночі;

свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснював, що він раніше працював в ТОВ «Синельниківський молочний завод» разом з ОСОБА_1 Вони часто залишалися на роботі, навіть часто ночували, оскільки за характером виробництва неможливо було залишити робоче місце;

свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснював, що він працював директором ТОВ «Синельниківський молочний завод» в той період часу, коли там працювала і позивач ОСОБА_1 . Надані позивачем табелі виходу співробітників товариства з березня 2017 року до серпня 2017 року він дійсно затверджував і вів облік щодо відпрацьованих працівниками товариства годин. Зазначені табеля відповідають дійсності. З приводу виплати працівникам товариства заробітної плати, то цим питанням він не займався, оскільки зазначене питання вирішували власники товариства самостійно.

Твердження відповідача про те, що позивачка не мала посадових обов`язків щодо ведення табелів безпідставні, оскільки вона займала посаду начальника цеху і до її обов`язків входило керівництво і організація роботи колективу, саме позивачка (разом з іншими працівниками на посаді майстра) вела облік робітників, який директор підприємства брав за основу при складанні табелів.

Однак, в підтвердження своїх заперечень щодо зазначеного, відповідачем не надано суду посадову інструкцію позивачки.

Щодо звітів 1 ДФ наданих відповідачем, колегія суддів наголошує, що вони не містять інформації щодо робочого часу працівників, а містять лише інформацію щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати.

Посилання ТОВ Синельниківський молочний завод на те, що наданий позивачкою наказ № 17/2.1 від 18.08.2017 року про запровадження режиму підсумкового обліку робочого часу з піврічним обліковим періодом для начальника цеху, не можна приймати як належний доказ, оскільки такий наказ на підприємстві не видавався, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів протилежного відповідачем не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2019 року було витребувано у ТОВ Синельниківський молочний завод, зокрема, посадову інструкцію начальника цеху ОСОБА_1 .

Проте, вимога ухвали в цій частині відповідачем не була виконана, посадова інструкція суду не надана.

Крім того, позивач зазначала, що на підприємстві режим роботи залежав від виробничої необхідності, неповний робочий час не встановлювався та не скасовувався, позивачем суміщення професій не здійснювалось. У обгрунтування зазначеного надала декларацію виробника (ТОВ Синельниківський молочний завод) № 129 від 17.05.2017 року яка входила до складу тендерної пропозиції ТОВ УКРАЇНСЬКА ПРОМИСЛОВО-ЛОГІСТИЧНА ГРУПА ЗИСК де зазначено, що дата виготовлення молока ТОВ Синельниківський молочний завод 17.05.2017 року о 03.00, у той час як згідно табелю обліку робочого часу за травень 2017 року позивач працювала 24 години (а.с.148-160), що підтверджує її знаходження на робочому місці 17.05.2017 о 03.00, оскільки до трудових обовязків позивача, як начальника цеху входило, в тому числі, ведення технологічного процесу виробництва пастеризованого молока.

Відповідачем зазначене не було спростовано.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Синельниківський молочний завод залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко