Постанова

Іменем України

12 листопада 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/14829/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаряРатушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва про відмову в задоволенні скарги на дії приватного виконавця

від 09 вересня 2019 року

в складі судді Ул'яновської О.В.

у справі №759/2328/16-ц (провадження №4-с/759/137/19) Святошинського районного суду м. Києва

за скаргою ОСОБА_1

на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича,

стягувач - Публічне акціонерне товариство "Банк Національний Кредит",

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М.М. (далі - приватний виконавець), в якій просила: визнати неправомірними та незаконними дії приватного виконавця; визнати неправомірними та незаконними постанови приватного виконавця про арешт майна боржника від 13.06.2019, про розшук майна боржника від 13.06.2019 та скасувати дані постанови.

В обгрунтування скарги вказувала, що 03.06.2019 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій просила визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця від 29.05.2019 про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про накладення штрафу, а також із заявою про роз'яснення рішення суду. Однак, не дочекавшись судом розгляду скарги на дії приватного виконавця від 03.06.2019 та розгляду заяви про роз'яснення рішення суду, приватним виконавцем Солоньком М.М. безпідставно 13.06.2019 винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про розшук майна боржника (три транспортні засоби).

Зазначила, що вона не ухиляється від виконання рішення суду та контактує з приватним виконавцем через своїх представників. У разі необхідності отримати інформацію про місцезнаходження транспортних засобів приватний виконавець мав можливість звернутися безпосередньо до ОСОБА_1 або її представників з вимогою повідомити про місцезнаходження транспортних засобів. Однак, таких дій приватний виконавець не вчиняв, що свідчить про незаконність дій приватного виконавця під час винесення 13.06.2019 постанов про арешт майна боржника та про розшук майна боржника.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки не врахував, що за рішенням суду його виконання полягає саме у вчиненні боржником певних дій та з дотримання вимог ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказувала, що рішення суду є неможливим без участі боржника, а відтак приватним виконавцем незаконно прийнято постанови про арешт майна та про розшук майна ОСОБА_1

Судом не взято до уваги, що перед винесенням оскаржуваних постанов приватний виконавець не пересвідчився в тому, що рішення не виконано боржником з поважних причин.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09.09.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Приватний виконавець, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Стягувач - Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит», належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу

за відсутності учасників справи та їхніх представників, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2019 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Публічному акціонерному товариству "Банк Національний Кредит" (далі - ПАТ "Банк Національний Кредит", Банк) грошові кошти в розмірі 21 496 доларів США 29 центів.

24 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Солоньком М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58990938, в якій зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 днів.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання неправомірними та незаконними дій та постанов приватного виконавця від 13.06.2019 про арешт та розшук майна боржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з огляду на наступне.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним (справи ЄС "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").

З цією метою законодавець передбачив два варіанти можливого виконання судового рішення. Перший варіант - це добровільне виконання судового рішення відповідачем у справі. У разі, якщо особа добровільно не виконує рішення, передбачено другий варіант - його примусове виконання.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Скаржником у справі не заперечується факт, що заочне рішення Святошинського районного суду від 21 липня 2016 року до 24 квітня 2019 року у справі не було виконано добровільно.

24 квітня 2019 року приватним виконавцем за заявою стягувача розпочато примусове виконання рішення суду. У постанові про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець, з дотриманням вимог ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначив, що боржник має виконати рішення впродовж 10 робочих днів.

Суд встановивши, що боржник у встановлений приватним виконавцем строк не вчинив дій щодо виконання рішення суду, дійшов вірного висновку, що винесення постанов про накладення арешту на майно боржника та про оголошення розшуку майна боржника здійснено приватним виконавцем з дотриманням закону.

Доводи апеляційної скарги про незаконність такого висновку є необґрунтованим та спростовуються наступним.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень.

Оскільки приватним виконавцем здійснювалися дії щодо примусового виконання рішення суду він повинен дотримуватися обов`язків покладених на нього Законом.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання судового рішення є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Таким чином, метою таких заходів є спонукання боржника до виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками примусового виконання, рішення суду виконано боржником у повному обсязі.

У зв`язку з повним виконанням рішенням суду під час його примусового виконання, 08 липня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Даною постановою також знято арешт з майна боржника, накладеного постановою від 13.06.2019, та припинено розшук майна боржника, яки розпочато на підставі постанови виконавця від 13.06.2019.

Звертаючись до суду зі скаргою божник не зазначав, що вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання призвело до порушення його прав. І таких доводів не містить апеляційна скарга.

За встановлених обставин, коли арешт з майна та коштів боржника знято постановою приватного виконавця ще в липні 2019 року, доводи апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції є безпідставними.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що підставою для скасування ухвали суду є неврахування судом обставин щодо поважної причини невиконання рішення суду. Застосування виконавцем заходів примусового виконання судового рішення не залежить від причин невиконання. Також правовідносини боржника з іншим банком не мають правового значення під час виконання рішення суду у даній справі, яке до того ж за приписами Конституції України є обов`язковим для виконання.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай