Справа № 409/932/19
Провадження № 22-ц/810/841/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Єрмакова Ю.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Національна академія внутрішніх справ

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Луганського апеляційного суду

апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року ухвалену у складі судді Максименко О.Ю. в смт. Білокуракине Луганської області

у цивільній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позову

У квітні 2019 року позивач Національна академія внутрішніх справ звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 був курсантом Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е .О. Дідоренка та відповідно до наказу ректора Національної академії внутрішніх справ №153ос від 01.09.2014 року був зарахований з 01.09.2014 року до Національної академії внутрішніх справ курсантом 2-го курсу денної форми навчання.

27.05.2015 між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 був укладений договір № 100 ЛДУ про підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ.

Відповідно до наказу ГУНП в Луганській області № 584 о/с від 29.08.2016 лейтенант поліції ОСОБА_1 , звільнений зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), як такий, що не прибув для подальшого проходження служби до ГУНП в Луганській області після закінчення Національної академії внутрішніх справ.

Згідно п.2.3.6 укладеного Договору відповідач у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 Договору відшкодовує у повному обсязі фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком, у зв`язку з чим просили задовольнити позов.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за зазначеним позовом на підставі п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, позивач звернувся до Луганського апеляційного суду на неї, яка постановою Луганського апеляційного суду була задоволена частково, ухвала Білокуракинського районного суду від 26 квітня 2019 року скасована та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за зазначеним позовом.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції послався на статті 3,4,6 КАС України та дійшов висновку, що спори з приводу стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерства внутрішніх справ України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Також суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 11-669апп18, де вказано, що з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з даною ухвалою, Національна академія внутрішніх справподала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник посилається на п.7.ч.1 ст. 4 КАС України, та зазначає, що відповідно до Статуту , НАВС є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти з певними спеціальностями, є бюджетною, неприбутковою установою та перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ, тобто Національна академія внутрішніх справ не є і не може бути суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України в зазначеній категорії справ.

Також, скаржник зазначає, що основною і по суті єдиною підставою для прийняття такого рішення є посилання на необґрунтовану з точки зору чинного процесуального законодавства України правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 12.12.2018 року у справі №804/285/16 (провадження №11-669 апп18).

Отже, скаржник надає аналіз зазначеної Постанови та не згоден з висновками, які були зроблені в ній.

Вважає, що при розгляді вказаної категорії спорів судами не досліджуються спори, що виникають і пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням і звільненням з публічної служби, а лише констатують факт відрахування з навчання та/або звільнення особи зі служби до відпрацювання передбаченого Договором №100 ЛДУ від 25.05.2015 року строку, що є підставою для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням навчальному закладі.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі, сторонам по справі роз`яснювалося право на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Відзиву від сторін не надійшло, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року справу було призначено до апеляційного розгляду.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідача по справі повідомлено в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції послався на положення п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, ст. 3,4,6 КАС України та виходив з того, що спори з приводу стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерства внутрішніх справ України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Також суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 11-669апп18, де вказано, що з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, перш за все цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України (2004 року) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі Кодексу) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 ст.3 Кодексу визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.4 Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 Кодексу передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 Кодексу публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, Національна академія внутрішніх справ просить стягнути з ОСОБА_1 вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 42 302, 14 грн. у зв`язку з тим, що відповідно до наказу ГУНП в Луганській області № 584 о/с від 29.08.2016 лейтенант поліції ОСОБА_1 , звільнений зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), як такий, що не прибув для подальшого проходження служби до ГУНП в Луганській області після закінчення Національної академії внутрішніх справ.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», чинного на час укладення договору про підготовку фахівця за державним замовленням на денній формі навчання, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 був курсантом Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е .О.Дідоренка та відповідно до наказу ректора Національної академії внутрішніх справ №153 ос від 01.09.2014 року був зарахований з 01.09.2014 року до Національної академії внутрішніх справ курсантом 2-го курсу денної форми навчання.

27.05.2015 між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 був укладений договір № 100 ЛДУ про підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ.

Відповідно до наказу ГУНП в Луганській області № 584 о/с від 29.08.2016 лейтенант поліції ОСОБА_1 , звільнений зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), як такий, що не прибув для подальшого проходження служби до ГУНП в Луганській області після закінчення Національної академії внутрішніх справ.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 рок у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18) зробила висновок, що спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що поняття «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [... ] ».

Із урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому висновок суду про відмову у відкритті провадження по справі з підстав п. 1ч.1 ст.186 ЦПК України, є правильним, оскільки у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), на яку послався суд першої інстанції при прийнятті рішення та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), яка зазначена вище.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), а також до суб`єктивного тлумачення норм права, проте ці доводи висновків суду не спростовують, враховуючи те, що суд відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим підстав вважати, що доводи є слушними, не має.

Щодо суті апеляційної скарги

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений - 14 листопада 2019 року.

Судді Ю.В. Єрмаков

В.А. Коновалова

В.М. Луганська