Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1560/19
Провадження № 2/376/962/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Клочка В.М.,

при секретарі Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сквирської міської ради Київської області про виселення без надання іншого житлового приміщення та визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 №451045 від 25.03.1997 року. На даний час у будинку зареєстрований та проживає колишній чоловік моєї дочки ОСОБА_3 , відповідач у справі ОСОБА_2 ..

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 09 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 6, розірвано, згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 26.04.2019 року.

ОСОБА_2 веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напої, вчиняє конфлікти, що негативно впливає на всіх членів сім`ї, у тому числі на малолітніх дітей, порушує правила спільного проживання. Відповідач жодним чином не утримує будинок, не сплачує комунальні платежі, чим завдає значних матеріальних збитків.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вказаному житлі створює для нього та членів його сім`ї перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , та виселити його з даного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що на позові наполягає та просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій проти позову не заперечує, просить розглянути справу у його відсутність.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 №451045 від 25.03.1997 року. На даний час у будинку зареєстрований та проживає колишній чоловік дочки позивача ОСОБА_3 , відповідач у справі ОСОБА_2 ..

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 09 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 6, розірвано, згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 26.04.2019 року.

ОСОБА_2 веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напої, вчиняє конфлікти, що негативно впливає на всіх членів сім`ї, у тому числі на малолітніх дітей, порушує правила спільного проживання. Відповідач жодним чином не утримує будинок, не сплачує комунальні платежі, чим завдає значних матеріальних збитків.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вказаному житлі створює для позивача та членів його сім`ї перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сквирської міської ради № 1164 від 14.06.2019 та копією паспорта.

Наявності іншого житла у позивача в судовому засіданні не встановлено.

Частиною 1 ст.12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача і не може бути визнаним таким, оскільки будинок, в якому він зареєстрований не підтримує в належному для проживання стані, не сплачує за комунальні послуги, не веде спільного господарства із позивачем, а тому законних підстав користування майном у нього немає.

Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виселення відповідача з житлового будинку є одним з дієвих способів захисту прав позивача, як власника житла, оскільки іншого майна та можливості проживання в іншому приміщенні судом не встановлено.

Суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила спільного проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , тому суд приходить до висновку про можливість визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст. 4,10,12,13,19,76,81,89,206,263-265,268 ЦПК України,

ст.15,317,321,391 ЦК України, ст.116,150 ЖК УРСР, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити його з даного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Клочко