Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/15865/15-ц

провадження № 61-32524св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Любов Григорівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року в складі колегії суддів: Іванченка М. М., Рубан С. М., Желепи О. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Бориспільського районного округу Київської області Науменко Л. Г., про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, стягнення грошової компенсації за частку майна, визнання заповіту частково недійсним.

Позов мотивовано тим, що з січня 2008 року вона проживала разом із ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільно видатки. У квітні 2008 року вони переїхали проживати до квартири АДРЕСА_2 , яку вони придбали за рахунок коштів, які взяли у кредит, який потім спільно сплачували. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Також, посилалась на те, що у березні 2008 року ними було придбано автомобіль «Mitsubishi Pagero», 2008 року випуску, який зареєстровано за ОСОБА_3 Вважала, що указане рухоме та нерухоме майно є спільною їх сумісною власністю.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з 12 січня 2008 року по 24 червня 2015 року; визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 ; право власності на 1/2 частини гаражного боксу, ряд 17, що знаходиться в ГБК «Захисник» по АДРЕСА_4; право власності на 1/2 частини пістолета (спецзасіб) ПМТ, кал. 9 мм

№ НОМЕР_1 та 1/2 частини рушниці гладко ствольної мисливської «ATA ARMS», кал. 12/76, № НОМЕР_6 . Також просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/5 частини автомобіля «Mitsubishi Pagero», 2008 року випуску та визнати частково недійсним з моменту вчинення заповіт, складений ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л. Г., 25 березня 2010 року за реєстрованим № 751 у частині 1/2 спадкового майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 12 січня 2008 року по 24 червня 2015 року.

Визнано заповіт, складений 25 березня 2010 року ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київського області Науменко Л. Г. у реєстрі № 751, у частині заповідання 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 недійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,5 кв. м, жилою площею 18,0 кв. м, як обов`язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку і жінці, які проживали без реєстрації шлюбу.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини гаражного боксу, ряд № 18, зальною площею 129,1 кв. м, розташованого у ГБК «Захисник » по

АДРЕСА_4 , як обов`язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку і жінці, які проживали без реєстрації шлюбу.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини пістолета (спецзасіб) ПМТ, кал. 9 мм № НОМЕР_1 на 1/2 частини рушниці гладко ствольної мисливської «ATA ARMS», кол. 12/76, № НОМЕР_6 як обов`язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку і жінці, які проживали без реєстрації шлюбу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову в частині ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л. Г., про стягнення 81 206,00 грн грошової компенсації за 1/5 частини автомобіля «Mitsubishi Pagero 3.0», державний номерний знак

НОМЕР_5 , 2008 року випуску та 812,06 грн судового збору, відмовлено.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з доведеності та наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено факт її спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю як жінки та чоловіка у період з січня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , як і не надано доказів, що у зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов`язки. Враховуючи вищевикладене та те, що інші позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю залежать від вирішення питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, апеляційний суд не вбачав підстав для їх задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що здійснена апеляційним судом неналежна оцінка обставин справи та дослідження доказів призвела до неналежного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін та неправильного застосування матеріального та процесуального закону, що регулює спірні правовідносини. Як наслідок рішення суду не відповідає положенням статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України та вимогам, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 29 грудня 1976 року № 11.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року

№ 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

За положеннями частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України

від 20 лютого 2012 року в справі № 6-97цс11.

Згідно зі статтями 57, 58 ЦПК України 2004 року доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що позивачем належних та допустимих доказів того, що позивач спільно проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як жінка та чоловік у період з січня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у передбаченому статтями 10, 60 ЦПК України порядку суду не надано та з урахуванням того, що відсутні належні докази того, що у зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська