ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 619/2295/17

провадження № 22-ц/818/5327/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругова С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа Прудянська селищна рада Дергачівського району Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Прудянська селищна рада Дергачівського району Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2019 року, постановлене під головуванням судді Калмикової Л.К., в залі суду в місті Дергачі Харківської області,-

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Прудянська селищна рада Дергачівського району Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що наразі є чинним рішення XXXVII сесії Прудянської селищної ради V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки», яка від вулиці Новоселівка та інших прилеглих вулиць вела до залізничної платформи, перетинаючи вулицю Залізничну та вулицю Привокзальну у селищі Цупівка Дергачівського району Харківської області. Разом з тим відповідачі вчинили дії, які перешкоджають жителям вказаного селища користуватися вказаною пішохідною доріжкою, а саме: встановили металеву огорожу, якою перекрили прохід. Крім того, відповідачі не є власниками земельної ділянки, через яку проходить пішохідна доріжка, вони отримали лише дозвіл на розробку технічної документації на земельні ділянки, проте право власності на неї не зареєстрували.На думку позивача відповідачі порушують права членів територіальної громади Прудянської селищної ради.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також третя особа Прудянська селищна рада Дергачівського району Харківської області в особі селищного голови Кучеренко С. надали відзиви на апеляційну скаргу, просили рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що довідкою, виданою відділом містобудування, архітектури та цивільного захисту Дергачівської райдержадміністрації № 79 від 11.10.2017 року, підтверджується відсутність спірної доріжки в проекті Генерального плану, а рішення XXXVII сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки» було прийнято на підставі згоди землекористувачів за рахунок їх земельних ділянок, тобто як тимчасова міра. В план забудови спірна доріжка не включена. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що згідно рішення XXXVII сесії Прудянської селищної ради V скликання від 25 грудня 2008 року «Про організацію пішохідної доріжки в с. Цупівка» вирішено у зв`язку із суспільною необхідністю та суспільними потребами організувати пішохідну доріжку через масив між земельними ділянками № АДРЕСА_1 та № АДРЕСА_2 вул АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 (а.с.6 т.1).

24 травня 2016 року на пленарному засіданні VII сесії Прудянської селищної ради VII скликання прийнято рішення «Про скасування рішення XXXVII сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки» та запропоновано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 замовити та оформити дозволи на розробку проектів землеустрою та отримати право власності на свої земельні ділянки, які знаходяться у їхньому володінні та користування, відповідно до чинного законодавства (а.с.7 т.1).

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 30 травня 2017 року визнано незаконним та скасовано рішення VІІ сесії Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області VІІ скликання від 24 травня 2016 року «Про скасування рішення ХХХVІІ сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки» (а.с.8-10 т.1).

Таким чином, було відновлено дію рішення XXXVII сесії Прудянської селищної ради V скликання від 25 грудня 2008 року «Про організацію пішохідної доріжки в селі Цупівка».

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року визнано незаконним та скасовано ще одне рішення XIX сесії Прудянської селищної ради VII скликання від 30 червня 2017 року «Про скасування рішення XXXVII сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки».

Матеріали справи свідчать про те, що згідно рішення XXXVII сесії Прудянської селищної ради V скликання від 25 грудня 2008 року «Про організацію пішохідної доріжки в с. Цупівка» між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 для суспільних потреб була організована пішохідна доріжка (а.с.18 т.1).

Проте відповідачі, як землекористувачі земельних ділянок по АДРЕСА_7 , після отримання права на замовлення та оформлення дозволу на розробку проектів землеустрою на вказані земельні ділянки, перекрили вищевказану пішохідну доріжку шляхом встановлення металевої огорожі (а.с. 20-27 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він є членом територіальної громади Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Дії відповідачів по встановленню металевої огорожі, якою перекрито прохід пішохідної доріжки між земельними ділянками № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 вул АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 у АДРЕСА_8 . АДРЕСА_5 не відповідають вимогам закону, суперечать рішенню XXXVII сесії Прудянської селищної ради V скликання від 25 грудня 2008 року «Про організацію пішохідної доріжки в с. Цупівка» та порушують права жителів селища як членів територіальної громади Прудянської селищної ради. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідачів не вчиняти дії, які б перешкоджали користуванню пішохідною доріжкою в с. Цупівка Дергачівського району Харківської області через житловий масив АДРЕСА_3 між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 ; зобов`язати відповідачів відновити прохід по пішохідній доріжці через вказаний житловий масив, демонтувати встановлені огорожі, що перешкоджають проходу, відновити тверде покриття (відсипку гравієм).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом зобов`язання не вчиняти дій, які перешкоджають користуванню власністю.

Таким чином за позовом громадянина рішення про зобов`язання не вчиняти дій, які перешкоджають користуванню власністю може бути ухвалено на підставі статті 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про зобов`язання не вчиняти дій, які перешкоджають користуванню пішохідною доріжкою у с. Цупівка Дергачівського району Харківської області, позивач ОСОБА_1 вказував на порушення відповідачами прав членів територіальної громади Прудянської селищної ради.

Колегія суддів вважає, що право власності позивача у спірних правовідносинах не порушено, а питання зобов`язання не вчиняти дій, які перешкоджають користуванню пішохідною доріжкою, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, - здійснюється за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

У цій справі органи державної влади або органи місцевого самоврядування з такими вимогами до суду не звертались.

Позивач, як член територіальної громади, не наділений правом особисто від свого імені звертатись до суду з позовом на захист прав та інтересів усієї територіальної громади.

Згідно з ч.3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

З наведеної конституційно-правової норми вбачається, що місцеве самоврядування здійснюється в Україні двома способами: безпосередньо територіальною громадою та через органи місцевого самоврядування.

Спеціальним законом, який регулює порядок здійснення територіальною громадою місцевого самоврядування, є Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні». Саме цим Законом передбачені форми безпосередньої участі членів відповідної територіальної громади у вирішенні певних питань місцевого значення. Такими формами є: місцевий референдум (ст. 7 Закону); загальні збори громадян (ст. 8 Закону); місцеві ініціативи (ст. 9 Закону); громадські слухання (ст. 13 Закону); органи самоорганізації населення (ст. 14 Закону).

Отже, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не містить норми, яка б надавала право окремому члену територіальної громади на власний розсуд діяти від імені та в інтересах всієї громади, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Позивач, як член територіальної громади Прудянської селищної ради вправі вирішувати певні питання місцевого значення, але виключно тими способами, які встановлені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Представляти відповідні територіальні громади, здійснювати від їх імені та в їх інтересах повноваження та функції місцевого самоврядування вправі лише сільські, селищні та міські ради як представницькі органи місцевого самоврядування (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Таким чином, ОСОБА_1 , як член територіальної громади, не наділений чинним законодавством України повноваженнями виступати від імені та в інтересах усієї громади, у тому числі шляхом звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Прудянська селищна рада Дергачівського району Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії, - слід відмовити з підстав того, що право на звернення з таким позовом має територіальна громада, а не окремий член такої громади мешканець села.

В разі якщо територіальна громада ухиляється від такого звернення, тобто не виконує свої функції, - в її інтересах до суду може звернутися прокурор, оскільки можливість захисту суспільних інтересів незалежно від категорії спору надана, зокрема, прокуратурі.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову саме через те, що спірна пішохідна доріжка не включена в план забудови селища, а рішення XXXVII сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки» було прийнято як тимчасова міра. При цьому суд не звернув уваги на те, що зазначене рішення селищної ради наразі є чинним, і даних про закінчення терміну, протягом якого мала функціонувати облаштована на його підставі пішохідна доріжка, - матеріали справи не містять.

Тому такий висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Прудянська селищна рада Дергачівського району Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 14.11.2019 року.