Справа № 562/2325/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" липня 2019 р. м. Здолбунів

Здолбунівський районний суд Рівненської області у складі судді Чорного І.А., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодованої шкоди в порядку регресу та понесених у зв`язку з цим витрат,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бойчук Костянтин Мефодійович одначасно із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення відшкодованої шкоди в порядку регресу та понесених у зв`язку з цим витрат, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке на праві власності належить ОСОБА_2 .

В обгрунтування заяви зазначив, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення відшкодованої шкоди в порядку регресу та понесених у зв`язку з цим витрат. Предметом спору по даній справі є стягнення матеріальної шкоди в розмірі 76800 грн. в порядку регресу. В зв`язку з тим, що сума, про стягнення якої ОСОБА_1 звернувся є значною як для позивача так і відповідача, вважає, що при отриманні ухвали про відкриття провадження по справі відповідач ОСОБА_2 може відчужити майно, що належить йому на праві власності, що у майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності з положеннями ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Враховуючи, що розгляд заяви відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Види забезпечення позову визначені в ч.1 ст.150 ЦПК України, зокрема в п.1 даної частини, яка передбачає забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Отже, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №6 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 3 статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Враховуючи наведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного спору є стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу та ціна позову у справі становить 76800 грн.

З заяви про забезпечення позову та матеріалів справи не вбачається інформації щодо наявності у відповідача будь-якого рухомого чи нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт, не зазначено й вартості такого майна, що не дає змоги суду з`ясувати чи будуть співмірними заходи забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Також зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову у вигляді арешту, заявник не надав жодних доказів, які можуть свідчити про вчинення відповідачем дій із реалізації належного йому майна, підготовки до такої реалізації, чи вчинення інших дій для приховування майна.

Разом з тим, наведені в заяві про забезпечення позову доводи про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача не є безспірним свідченням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Припущення про можливе невиконання чи утруднення виконання рішення суду не є достатньо обґрунтованим, адже заява не містить відповідних доказів з цього приводу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність, станом на час розгляду вказаної заяви, правових підстав для забезпечення позову у справі № 562/2325/19.

Керуючись ст.ст. 149-154, 353, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодованої шкоди в порядку регресу та понесених у зв`язку з цим витрат -відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня її проголошення. Якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.А.Чорний