Справа № 449/1234/18 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/1767/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у в м.Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 449/1234/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування завданої шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2. о 17.30год. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Шкода Октавія», р/н НОМЕР_1 , біля будинку №104 по вул. Галицька в м. Перемишляни Львівської обл., здійснив зіткнення з мотоблоком «Зубр» під керуванням ОСОБА_4 , який від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Вироком Перемишлянського районного суду від 27.11.2017р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох 4 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016р.» звільнено від відбування покарання призначеного вироком Перемишлянського районного суду від 27.11.2017р.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування №АК/0285258 від 23.08.2016р. з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілих (третіх) осіб у розмірі 100000,00грн., життю і здоров`ю 200000,00грн та франшизою - 0,00грн.

Внаслідок настання ДТП та загибелі чоловіка позивачці було завдано значного розміру майнової та немайнової шкоди.

09.08.2017р. позивачка з дітьми звернулись до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку, а в подальшому 06.10.2017р. та 16.03.2018р. з письмовими заявами на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про виплату страхового відшкодування.

У червні 2018р. відповідач перерахував на банківські рахунки заявників страхове відшкодування у загальному розмірі 58978,62грн., з яких: на рахунок ОСОБА_1 - 27238,12грн., на рахунок ОСОБА_5 - 19004,50грн. та на рахунок ОСОБА_6 - 12736.00грн., тоді як вартість витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника загиблому склала 96641,75грн.

Просить стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» на її користь грошові кошти в розмірі 23961,88грн. в якості недооплаченого страхового відшкодування в частині витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, моральної шкоди завданої смертю фізичної особи, та стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» на її користь грошові кошти в розмірі 115200,00грн. в якості відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого як непрацездатній особі.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача ОСОБА_7 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом неправильно застосовано норми матеріального права. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) позивач має право на отримання страхового відшкодування, яке пов`язане з смертю потерпілого. Ліміт відшкодування відповідно до полісу №АК/0285258 від 23.08.2016 року становить 200000 грн., натомість відповідач виплатив позивачу лише 27238,12 грн. Стверджує, що докази про витрати на поховання та встановлення надгробного пам`ятника становлять 96641,75 грн., що підтверджено належними доказами, однак суд дійшов безпідставного висновку про те, що вартість пам`ятника не знайшла свого підтвердження. Вважає, що до даних правовідносин необхідно було застосувати п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, якою передбачено, що збитками є витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а таким витратами в даному випадку будуть кошти на встановлення пам`ятника. Крім цього, зазначає, що суд в рішенні не відобразив жодних мотивів щодо позовної вимоги про стягнення шкоди завданої смертю потерпілого, що передбачено ст.27.2 Закону та ч.ч.1,1 ст.1200 Цивільного кодексу України. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача 23961,88 грн. в якості недоплаченого страхового відшкодування в частині витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, моральної шкоди та стягнути 115200 грн. в якості відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого.

Відповідач подав пояснення на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ПАТ НАСК «Оранта» провела виплату страхового відшкодування, яке складається з витрат на поховання та відшкодування моральної шкоди. Звертає увагу, що відповідно до Закону загальний розмір страхового відшкодування на одну померлу особу становить 12 мінімальних зарплат, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується особам які мають право на відшкодування рівними частинами. Згідно з ст.27.4 Закону загальна сума на відшкодування витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат, що в даному випадку становить 38400 грн., а тому можлива сума до відшкодування на спорудження пам`ятника становить 23825 грн. з врахуванням 14575 грн. виплачених, але тільки в тому разі, що ці витрати є фактично понесеними. Звертає увагу, що позивач є особою пенсійного віку та померлий теж був особою пенсійного віку, однак позивач не надала суду жодних доказів які б стверджували, що вона перебувала на утриманні свого чоловіка. Вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить 139161, 88 грн., апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

За ч.2 ст. 247 ЦПК, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У п.5 ст. 268 ЦПК прописано, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України (далі ЦПК) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ч.1 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено такі обставини.

29 липня 2017 року о 17 год. 30 хв., по вул. Галицька біля будинку №104, в м. Перемишляни Львівської області в напрямку руху транспорту до м. Рогатин Івано-Франківської обл., відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля "SKODA Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та мотоблока "ZUBR", без реєстраційних номерних знаків, під керуванням водія ОСОБА_8 Внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху та зіткнення його транспортного засобу із мотоблоком "ZUBR", потерпілий ОСОБА_4 від отриманих травм помер.

Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 27.11.2017р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК країни та призначено йому покарання у виді чотирьох 4 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016р.» звільнено від відбування покарання призначеного вироком Перемишлянського районного суду від 27.11.2017р.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля "SKODA Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування №АК/0285258 від 23.08.2016р. з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілих (третіх) осіб у розмірі 100000,00грн., життю і здоров`ю 200000.00грн. та франшизою - 0,00грн.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У статті 23.1. Закону зазначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з ст.ст. 27.2-27.5 Закону Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого Відділом ЗАГС м. Перемишляни Львівської області 02.09.1978р. встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були подружжям.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , виданого Пенсійним фондом України 12.08.2010р. ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

09.08.2017р. ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 звернулись до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з повідомленням про настання страхового випадку - ДТП, а 02.10.2017р. та 16.03.2018р. з письмовими заявами про виплату страхового відшкодування.

Станом на 31.05.2018 року страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 58978,62грн., з яких: на рахунок ОСОБА_1 - 27238,12грн., на рахунок ОСОБА_5 - 19004,50грн. та на рахунок ОСОБА_6 - 12736.00грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних доказів понесених витрат на встановлення пам`ятника, а тому немає підстав для задоволення позову про стягнення 23961,88 грн. в якості недоплаченого страхового відшкодування в частині витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, а також моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині відшкодування майнової шкоди на встановлення надгробного пам`ятника, яку позивач вважає недоплаченою в розмірі 23961,88 грн. обґрунтовано зазначив, що рахунок №73 від 19 лютого 2018 року не є документом, який підтверджує понесені витрати.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначені витрати є збитками відповідно до статті 22 ЦК України, які позивач понесе для відновлення порушеного права є безпідстаними, оскільки спірні правовідносини в цій частині врегульовані спеціальним Законом, який і визначає правову природу, порядок та розмір відшкодування таких витрат.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рахунок №73 від 19 лютого 2018 року на суму 70000 грн., в яку входить вартість пам`ятника, художню роботу, встановлення пам`ятника та доставку не може бути взятий до уваги, оскільки доказів про те, що кошти за зазначеним рахунком оплачені на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_10 щоб свідчило про купівлю пам`ятника та його встановлення, а відповідно про понесені витрати не надано. Окрім того, чинним Законом передбачено оплату стандартного пам`ятника у даній місцевості, доказів з приводу цього не надано. Щодо витрат на поминальні обіди такі відшкодуванню не підлягають, оскільки не відносяться до витрат на поховання.

Тобто на час звернення з позовом та заявою про виплату страхового відшкодування, доказів того, що витрати на купівлю та встановлення пам`ятника понесені позивачем не надано, а тому підстав для їх відшкодування згідно з ст. 27.5 Закону немає, оскільки вказаною нормою передбачено як необхідну підставу надання документів, що підтверджують такі витрати.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі про відсутність мотивів в рішенні щодо позовної вимоги про стягнення 115200 грн. в якості відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, колегія суддів дійшла висновку, що в цій частині рішення суду слід змінити, доповнивши його наступними мотивами.

У відповідності до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ст.76 ЦПК зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Однак матеріали справи не містять жодних доказів про те, що позивач перебувала на утриманні у свого померлого чоловіка, враховуючи те, що він теж був особою пенсійного віку. Зокрема, матеріали справи не містять доказів про розмір доходів позивача, а також померлого, що б дало змогу суду встановити чи перебувала позивач на забезпеченні та утриманні у свого чоловіка.

Самого твердження позивача про те, що вона є особою пенсійного віку, тобто непрацездатною, недостатньо для встановлення обставин, які б свідчили про те, що позивач мала на день його смерті право на одержання від нього утримання, а тому має право на відшкодування шкоди заподіяної його смертю в порядку ст.27.2 Закону та ст.1200 ЦК.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Суд апеляційної інстанції надавши оцінку всім доводам апеляційної скарги, дійшов висновку, що рішення суду про відмову в задоволенні позову відповідає фактичним обставинам справи, а зокрема тому, що відповідач виплатив позивачу страхову виплату в розмірах визначених законом та з врахуванням наданих доказів про понесені витрати, а тому позивач не довела належними та достатніми доказами порушення її прав відповідачем.

Крім цього, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в частині стягнення з позивача судового бору в розмірі 1391,62 грн. слід скасувати з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відтак підстав для стягнення судового збору з позивача немає.

В решті рішення суду слід залишити без мін.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.п.1,2,375,376 ч.4,383,384,389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 заволинити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 березня 2019 року в частині мотивів щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів в розмірі 115200,00 грн. в якості відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого змінити доповнивши його змістом мотивувальної частини даної постанови.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1391,60 грн. скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний текст постанови складений 11 листопада 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк