КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Єдиний унікальний номер справи №756/4722/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків,

встановив:

У квітні 2017 року позивач ТОВ «СВП РЛЮС» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що 25 березня 2016 року ОСОБА_1 (відповідач) було прийнятий на роботу в ТОВ «СВП ПЛЮС» (позивач) на посаду продавця-консультанта, а 04 травня 2016 року відповідача переведено на посаду керуючого магазином ТОВ «СВП ПЛЮС». Того ж дня між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

В подальшому, 29 вересня 2017 року було проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що відповідач, перебуваючи на посаді керуючого магазином, здійснював зміну SIM-карт з ідентифікацією «Перевірка оригіналу носія PIN, PUK», без вилучення оригіналу носія PIN, PUK кодів. Вищевказане являється грубим порушенням умов партнерського договору, який укладений між ТОВ «СВП ПЛЮС» та ПрАТ «Київстар».

Через неправомірні дії відповідача ПрАТ «Київстар» застосував до позивача штрафні санкції у розмірі 40 000,00 грн. Позивач стягнув 2 255,55 грн із заробітної плати відповідача.

Посилаючись на те, що добровільно відшкодувати решту матеріальної шкоди відповідач відмовився, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 37 744,45 грн матеріальної шкоди та 1600 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року вказаний позов задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану ним під час виконання трудових обов`язків, у розмірі 37 744,45 грн та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Ухвалою суду від 25 травня 2018 року скасовано зазначене заочне рішення від 22 листопада 2017 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВП ПЛЮС» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 37 744,45 грн та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову

У апеляційній скарзі вказує, що в його діях була відсутня ознака протиправності, оскільки він не був стороною Партнерського договору між позивачем та ПрАТ «Київстар», а тому не знав та не міг виконувати його умови. Стверджує, що належно виконував трудові обов`язки. Також зазначає, що позивач не довів, що спричинені йому збитки становлять саме 40 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача ТОВ «СВП ПЛЮС» не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення матеріальної шкоди у розмірі 37 744,45 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що наказом ТОВ «СВП ПЛЮС» №136/К від 24 березня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на роботу в ТОВ «СВП ПЛЮС» на посаду продавця-консультант (а.с.11).

Відповідно до наказу ТОВ «СВП ПЛЮС» № 282/К від 04 травня 2016 року відповідач переведений на посаду керуючого магазином ТОВ «СВП ПЛЮС» (а.с.13).

Відповідно до п.3 розділу ІV Посадової інструкції керуючого магазином ТОВ «СВП ПЛЮС» керуючий магазином несе відповідальність за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України (а.с.14-17).

На підставі наказу ТОВ «СВП ПЛЮС» № 1/29/09/2016-ЮМ 29 вересня 2016 року було проведено службове розслідування, в ході якого складено акт № 02/10/2016-ЮВ, яким встановлено, що 04 вересня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 , керуючим магазином здійснено 4 заміни SIM-карт з ідентифікацією «Перевірка оригіналу носія PIN, PUK», без вилучення оригіналу носія PIN, PUK кодів (а.с.19-21).

Дії відповідача призвели до накладення штрафних санкцій на ТОВ «СВП ПЛЮС» зі сторони ПрАТ «Київстар» у розмірі 40 000,00 грн, оскільки вищевказані дії відповідача суперечать умовам партнерського договору, який укладено між ТОВ «СВП ПЛЮС» та ПрАТ «Київстар» (а.с.26-27).

Наказом №1/03/10/2016-ЮВ від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності за нанесення збитків ТОВ «СВП ПЛЮС» у розмірі 40 000,00 грн (а.с.22).

Наказом ТОВ «СВП ПЛЮС» із заробітної плати відповідача стягнуто грошові кошти у сумі 2 255,55 грн.

Згідно з наказом ТОВ «СВП ПЛЮС» № 796/К від 04 листопада 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади керуючого магазином у зв`язку із втратою довіри, згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с.23).

Частиною 1 статті 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності згідно частини 2 цієї статті права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (без діяльністю) працівника.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 124 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як роз`яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників,з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

За правилами ст.138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Пряма дійсна шкода, яка підлягає відшкодуванню має бути доведена належними і допустимими доказами.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 травня 2016 року між сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.24-25).

Як видно зі змісту акту № 02/10/2016-ЮВ, 04 вересня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 , керуючим магазином ( ОСОБА_1 .) здійснено 4 заміни SIM-карт з ідентифікацією «Перевірка оригіналу носія PIN, PUK», без вилучення оригіналу носія PIN, PUK кодів (а.с.19-21).

Вказана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується його власними поясненнями, відібраними під час проведення службового розслідування.

Відповідно до відповіді ПрАТ «Київстар» №3956/02 від 20 лютого 2019 року, основна винагорода ТОВ «СВП ПЛЮС» за жовтень 2016 року згідно Партнерського договору № 110/2013 від 31 липня 2015 року зменшена, зокрема, на 40 000,00 грн за порушення процедури заміни сім-карт (а.с.170-172).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки, чим завдав матеріальної шкоди позивачу, яка становить 40 000,00 грн.

Враховуючи те, що позивач стягнув з відповідача 2 255,55 грн шляхом відрахування із заробітної плати, колегія суддів погоджується, що відповідач повинен сплатити на користь позивача 37 744,45 грн.

Твердження апелянта щодо належного виконання ним трудових обов`язків спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, актом службового розслідування та його власними поясненнями.

Посилання апелянта на відсутність в його діях ознаки «протиправності» також оцінюються колегією суддів критично. Так, протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_1 зазначає, що не був стороною партнерського договору, а жодних внутрішніх інструкцій, які б регламентували порядок заміни SIM-карт, роботодавець не надавав. При цьому, у своїх поясненнях ОСОБА_1 вказує, що номери телефонів були ним відновлені через ідентифікацію PIN та PUK коду, оригінали яких при відновленні йому не надавались, а диктувались абонентами, чим була порушена процедура відновлення SIM-карти (а.с. 29). Тобто, ОСОБА_1 знав про порядок заміни SIM-карт (що входило до його обов`язків) та свідомо порушив його.

Інші доводи апеляційної скарги фактично повторюють обґрунтування позовної заяви, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

Т.Ц. Кашперська