ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/3564/19 рік
номер провадження 2-о/695/132/19
Інші справи
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ

14 листопада 2019 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середа Л.В. розглянувши заяву Гельмязівського психоневрологічного інтернату про відрахування ОСОБА_1 з інтернату, -

ВСТАНОВИВ:

Гельмязівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою про відрахування з інтернату свого підопічного ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 поступив на проживання в Гельмязівський психоневрологічний інтернат на повне державне утримання. Однак місце знаходження ОСОБА_1 не відоме, до інтернату останній не являється, а інтернат не має можливості самостійно відрахувати його, хоча за ним і зберігається місце. За таких обставин заявник в порядку окремого провадження звернувся до суду із вказаною заявою.

Суддя, вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження по вказаній справі відкрито бути не може із наступних підстав.

Частиною 2 ст.24 ЗУ «Про психіатричну допомогу» передбачено, що підставою для виписки особи з психоневрологічного закладу для соціального захисту або спеціального навчання є: особиста заява особи за наявності висновку комісії лікарів- психіатрів про можливість особи задовольняти свої основні життєві потреби; рішення суду про незаконне поміщення особи до психоневрологічного закладу для соціального захисту або спеціального навчання.

Пунктом 28 нового Типового положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року за №957, встановлено, що відрахування підопічного з інтернату здійснюється у тижневий строк у разі: подання письмової заяви підопічного чи письмової заяви опікуна або піклувальника із зобов`язанням здійснення необхідного догляду; подання письмової заяви родичів про можливість утримувати підопічного і забезпечувати догляд за ним, письмової згоди опікуна або піклувальника (у разі його наявності) - для недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена; закінчення строку перебування в інтернаті; переведення до іншого інтернату; неповернення без поважних причин та без погодження з адміністрацією інтернату з поїздки до родичів (опікуна або піклувальника) після закінчення шестимісячного строку (після з`ясування причин неповернення); наявності відповідного рішення суду.

Отже, нормами чинного законодавства передбачені виключні випадки коли за рішенням суду можуть відбуватися відрахування підопічного з інтернату. Вказані випадки, як вбачається із змісту та суті норм чинного законодавства, не можуть розглядатися в порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення`роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Вказані норми закону не передбачають можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про вирішення питання відрахування з інтернату підопічного.

Таким чином вказана заява не може бути розглянута у порядку окремого провадження, оскільки не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення прав особи.

Якщо за законодавством заява не підлягає судовому розгляду, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК України, про що також зазначається в п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року) "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення".

15.12.3017 року вступила в законну силу нова редакція Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої аналогічні положення, передбачені ст. 122 ЦПК України (в редакції 2004 року), містяться в ст. 186 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Оскільки встановлення питання відрахування особи з інтернату не підлягає розгляду у порядку окремого провадження цивільного судочинства, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження за даною заявою.

Керуючись ст.,ст. 186, 293, 315, 353 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою Гельмязівського психоневрологічного інтернату про відрахування ОСОБА_1 з інтернату.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Середа Л.В.