ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 645/5315/17

Провадження № 22-ц/818/3390/19

12 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Радикал Банк»,

треті особи - приватний нотаріус ХМНО Хащіна Наталія Вячеславівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року (суддя Бондарєва І.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» про визнання договорів недійсними, треті особи - приватний нотаріус ХМНО Хащіна Наталія Вячеславівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс», -

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Радикал Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки від 14.02.2008 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розглядуна підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права. Зазначає, що ані 21.03.2019 року, ані 13.05.2019 року повісток про виклик до суду не отримувала, оскільки з квітня 2019 року по кінець травня перебувала в іншій країні та кореспонденцію не отримувала.

Правом на надання відзиву по справі сторони не скористались.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та інші учасники процесу не з`явилися, судом направлялись судові повістки-повідомлення на адреси, зазначені в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Проте, судові повістки-повідомлення повернулись із відмітками «Адресат відсутній».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Отже, з урахуванням наведеного вище, колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність всіх учасників процесу.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи позивач повторно не з`явилася в судове засідання - 11.02.2019 року, 21.03.2019 року, 13.05.2019 рокута не повідомила про причини неявки.

Проте з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, лише при повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Обов`язковою умовою залишення позову без розгляду є належне повідомлення позивача.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 11.02.2019 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначене на 11.02.2019 року, у звязку із зайнятістю її представника ОСОБА_2 у розгляді справи у Господарському суду Харківської області (а.с.208).

У судові засідання, призначені на 21.03.2019 року, 13.05.2019 рокупозивач та її представник не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися, однак конверти з судовими повістками на 21.03.2019 року та на 13.05.2019 року повернуті на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 215,223,227,229).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про час і місце судового розгляду, оскільки судова повістка повернута до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду, а відповідно не доводить належність повідомлення позивача про судовий розгляд.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі за № 61-4668св18.

За таких обставин у суду не було достатніх підстав вважати, що у судовому засіданні 13.05.2019 року мала місце повторна неявка позивача у судове засідання без поважних причин або повторне неповідомлення про причини неявки, як того вимагає п.3 ч.1 ст.257 ЦПК.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду за його повторної неявки у судове засідання, суд першої інстанції залишив поза увагою, що в силу ч. 5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача про час і місце судового розгляду.

На підставі вищезазначеного, ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду, не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко