Справа № 450/2561/19 Провадження № 2/450/1441/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Гук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що він є власником вищезазначеного житлового будинку. Зазначає, що у житловому будинку зареєстрований він та відповідач, який близько 15 років за місцем своєї реєстрації не проживає. Відтак, вважає, що відповідач втратив право користування згаданим майном. Зазначає, що відповідач не є членом його сім`ї. Враховуючи наведене, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 25 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак 25 вересня 2019 року подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи він повідомлявся належним чином як шляхом направлення поштової кореспонденції, яку він отримував, так і шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду про його виклик у судове засідання.

Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169513984 від 06 червня 2019 року.

З будинкової книги для прописки громадян, що проживають у буд АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 вбачається, що за згаданою адресою, крім позивача зареєстрований також відповідач ОСОБА_2

Однак, у позовній заяві позивач не зазначає, ким йому є ОСОБА_2 . З матеріалів справи також неможливо встановити наявність або відсутність родинних відносин між сторонами.

Враховуючи наведене, суд позбавлений можливості дійти до висновку про те, які саме норми житлового та цивільного законодавства слід використовувати у даній справі.

Суд зазначає, що встановлення наявності або відсутності родинних відносин між сторонами у даній категорії справ є основою для ухвалення вірного, законного та правосудного рішення про задоволення позовних вимог, оскільки норми ЖК Української РСР передбачають, що у випадку, якщо особа є членом сім`ї позивача, її можна визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виключно у випадку непроживання її за місцем своєї реєстрації понад один рік, а норми ЦК України не встановлюють обов`язкового строку непроживання особи за місцем своєї реєстрації, якщо така не є членом сім`ї позивача.

В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Однак, суд не може керуватися припущеннями під час розгляду справи та при ухваленні рішення. Суд зобов`язаний виходити з наявних у справі доказів при ухваленні рішення.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем акти проведення перевірки правил проживання є сумнівними, оскільки з таких неможливо достовірно встановити дійсні обставини справи. Такі акти підписані особами, встановити повноваження яких неможливо. Окрім цього, у згаданих документах відсутній відтиск печатки Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Додатково суд зазначає, що будинкова книга, долучена позивачем до позовної заяви, видана на будинок АДРЕСА_1 . При цього, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у буд. АДРЕСА_1 у АДРЕСА_3 населеному пункті.

При цьому позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження зміни номеру житлового будинку, у якому зареєстроване місце проживання відповідача.

Відповідно до принципу диспозитивності, який закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з тим, що наданими суду доказами неможливо встановити дійсні обставини справи.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_4 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 24 листопада 2017 року органом 4632, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_4 .

Суддя Мусієвський В.Є.