Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 500/3705/16-ц

провадження № 61-41086св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-1 - Ізмаїльське вище професійне училище Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного, правонаступником якого є Державний професійно-технічний навчальний заклад «Ізмаїльське вище професійне училище»,

відповідач-2 - директор Ізмаїльського вищого професійного училища Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у складі судді Жигуліна С. М. від 21 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Калараша А. А. від 30 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ізмаїльського вищого професійного училища Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного, ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 березня 2012 року він працював на посаді керівника гуртка по 10 тарифному розряду, а з 30 червня 2016 року він був звільнений у зв`язку зі скороченням штату за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає звільнення з роботи незаконним, оскільки його не було повідомлено про скорочення штату в установленому законом порядку, не отримано згоди на його звільнення профспілкового комітету, не надано наказ про звільнення на ознайомлення.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Ізмаїльського вищого професійного училища Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного за № 121/ВК від 31 травня 2016року про його звільнення з посади керівника гуртка з 30 червня 2016 року; поновити його на посаді керівника гуртка; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 52 600,86 грн та у рахунок відшкодування моральної шкоди 526 008,60 грн. Крім того, просив визнати незаконним і скасувати наказ директора Ізмаїльського вищого професійного училища Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного за № 70/ВК від 14 квітня 2016 року «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників» та стягнути на його користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з вересня 2015 року до червня 2016 року в розмірі 332,18 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2018 року залучено Державний університет інфраструктури та технологій в особі Ізмаїльського вищого професійного училища Державного університету інфраструктури та технологій до справи як правонаступника Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року змінено шляхом доповнення та змін. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного університету інфраструктури та технологій в особі Ізмаїльського вищого професійного училища Державного університету інфраструктури та технологій про поновлення на роботі, визнання наказу незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану частину відпустки, відшкодування моральної шкоди відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції щодо законності звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідають вимогам закону, але судом першої інстанції не було вирішено питання правонаступництва за наявності для цього правових підстав, тому рішення суду підлягає зміні.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з`ясували всіх фактичних обставин справи; не врахували, що ОСОБА_2 не мала повноважень на підписання наказу № 70/ВК від 14 квітня 2016 року «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників», оскільки станом на 14 квітня 2016 року не була директором Ізмаїльського вищого професійного училища Київської державної академії водного транспорту та не мала повноважень на звернення з відповідним поданням до профспілкового органу про надання згоди на його звільнення. Відповідачем не надано доказів додержання вимог статті 43 КЗпП України про звернення до виборного органу первинної профспілкової організації щодо звільнення позивача, оскільки таке питання було розглянуто на засіданні профспілкового комітету вже після звільнення позивача та за його відсутності; а також не дотримано положення статті 42 КЗпП України про переважне право позивача на залишенні на роботі при скороченні чисельності та штату працівників; порушено процедуру звільнення позивача з дотриманням двомісячного терміну при попередженні про звільнення; наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не досліджено.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року до касаційного суду надійшов відзив відповідача на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 500/3705/16-ц з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2019 року клопотання ОСОБА_1 про залучення правонаступника відповідача задоволено. Залучено Державний професійно-технічний навчальний заклад «Ізмаїльське вище професійне училище» до участі у справі № 500/3705/16-ц як правонаступника відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 з 28 серпня 2000 року працював на посаді художнього керівника на період відпустки ОСОБА_3 , а з 01 березня 2012 року - на посаді керівника гуртка по 10 тарифному розряду згідно з наказом № 3/1ВК.

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 399 від 08 квітня 2016 року Ізмаїльське вище професійне училище Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного включено до мережі відділу освіти Ізмаїльської міської ради та затверджено штатний розпис, в якому відсутня посада керівника гуртка.

На підставі вказаного рішення наказом директора Ізмаїльського вищого професійного училища Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного за № 70/ВК від 14 квітня 2016 року окрім інших скорочена з 30 червня 2016 року посада керівника гуртка - 2 штатні одиниці.

Відповідно до актів від 14 та 18 квітня 2016 року позивач з 14 квітня 2016 року був повідомлений про скорочення штату, але відмовився ознайомлюватися з відповідним наказом.

Наказом № 121/ВК від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади керівника гуртка з 30 червня 2016 року у зв`язку зі скороченням штату за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористану відпустку за 35 календарних днів за період роботи з 28 серпня 2015 року по 30 червня 2016 року.

Відповідно до акту від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 відмовився ознайомитися з наказом про звільнення.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України.

Установлено, що зміни до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників були обумовлені передачею Ізмаїльське вище професійне училище Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного на фінансування з місцевих бюджетів, змінами в бюджеті на 2016 рік, зменшенням контингенту учнів.

Згідно актів від 14 та 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 було попереджено за 2 місяці про наступне вивільнення, від підписання яких останній відмовився.

Витягом з протоколу № 7 засідання профкому первинної профспілкової організації «Ізмаїльське вище професійне училище Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного» від 26 червня 2017 року підтверджено про отримання згоди на звільнення позивача з посади керівника гуртка.

Наявність вакантних посад, які б відповідали кваліфікації позивача та могли бути йому запропоновані як на час попередження про звільнення, так і на час звільнення, останнім не доведена.

З урахуванням наведеного, перевіряючи дотримання вимог закону при звільненні ОСОБА_1 за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України, суд установив, що згідно з новим штатним розписом 2 штатні одиниці посади керівника гуртка, одну з яких обіймав позивач, підлягали скороченню; іншої вакантної посади, яка б могла бути позивачу запропонована як на час його попередження про звільнення, так і на час звільнення, у відповідача не було; позивач був повідомлений про можливе звільнення за два місяці; звільнення позивача відбулося за згодою профспілкової організації, тобто відповідачем не були порушені трудові гарантії позивача під час його звільнення.

На підставі викладеного суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи заявника про відсутність обґрунтованої згоди профспілкового комітету на звільнення позивача є неспроможними, оскільки установлено, що судом першої інстанції в судовому засіданні була запитана згода профспілкового комітету на звільнення позивача з посади керівника гуртка і 26 червня 2017 року на засіданні профкому така згода була погоджена.

Пленумом Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун