Провадження № 4-с/761/125/2019
У Х В А Л А

29 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого-судді Мальцева Д.О.,

при секретарі Чугаєвій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» на бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» М.А. Славкіна (далі по тексту - скаржник) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою, відповідно до якої просив зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання виконавчого листа № 761/14383/13-ц від 03.04.2014 виданого Шевченківським районним судом м. Києва щодо заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «КИЇВ».

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні в Шевченківському районному відділі Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист № 761/14383/13-ц від 03.04.2014, виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «КИЇВ» у розмірі 791 102, 96 грн. 12.07.2016 відкрито виконавче провадження, в подальшому 29.08.2016 та 29.09.2018 виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Станом на сьогоднішній день відсутні відомості про хід виконавчого провадження, а також відсутні будь-які документи виконавчого провадження. Вказує, що звертався до державного виконавця про надання інформації про хід виконавчого провадження. Разом з тим, державний виконавець жодних відповідей на запити не надав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, разом з тим, в силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду скарги за відсутності учасників справи.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що 12.07.2016 державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бекіровою С.Н. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51624093 на підставі виконавчого листа № 761/14383/13-ц, виданого 03.04.2014 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» боргу у сумі 791 102, 96 грн.

29.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В матеріалах справи також наявний Запит про хід виконавчого провадження від 30.05.2017, від 28.03.2018, від 04.02.2019, адресовані Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. При цьому, доказів того, що вказані запити були направлення чи отримані державним виконавцем матеріали справи не містять.

Так, згідно зі статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями п. 1-5, ч. 2 ст. 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем не було вжито всіх передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішення, на підставі якого Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 761/14383/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» боргу у сумі 791 102, 96 грн.

При цьому, не вбачається також, що надані скаржником до матеріалів справи Запити про хід виконавчого провадження направлялись чи надавались до ДВС та були проігноровані державним виконавцем.

Крім того, в своїй скарзі заявник просить зобов`язати державного виконавця здійснити виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання виконавчого листа № 761/14383/13-ц від 03.04.2014 виданого Шевченківським районним судом м. Києва щодо заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «КИЇВ», в той час коли у виконавчому листі стягувачем значиться ПАТ «КБ «Хрещатик».

Враховуючи вищевикладене та надаючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що до матеріалів скарги не надано доказів того, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві під час виконання судового рішення було порушено права чи свободи скаржника та не вжито всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» на бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: