Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2019 Справа №607/14452/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю., представника ОСОБА_1 - адвоката Строценя Тараса Олеговича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , котра діє у свої інтересах, а також в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , котра діє у своїх інтересах, а також інтересах сина - ОСОБА_2 , звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи - ОСОБА_3 яким слід заборонити останньому протягом шести календарних місяців з моменту винесення рішення, наближатись на 100 метрів до неї та ОСОБА_2 та до їх місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ), контактувати з ними, а також вести листування, телефонні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Про винесення такого припису просить повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем своєї реєстрації, проживання (перебування) та повідомити про видачу обмежувального припису уповноважені підрозділи департаменту виконавчих органів Тернопільської міської ради. В обґрунтування цієї заяви вказує, що у минулому вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 є їх спільною дитиною. Заінтересована особа систематично та впродовж тривало часу вчиняє по відношення до них домашнє насильство, під час якого застосовує фізичну силу до неї, що негативно впливає на психологічний стан дитини. У зв`язку з чим вона з сином змушена була залишити місце проживання де зареєстрована та орендувати помешкання, що негативно відбивається на її фінансовому становищі. З метою унеможливлення подальшого домашнього насильства у майбутньому заявник просить винести по відношенню до ОСОБА_3 вказаний обмежувальний припис.

У судове засідання заявник не з`явилась, забезпечивши явку свого представника - адвоката Строценя Т.О., котрий вказану заяву підтримав з мотивів, викладених у ній, та просив заявлені вимоги задовольнити. Також клопотав про долучення до матеріалів справи численних постанов суду, якими ОСОБА_3 визнано винуватим у фактах вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Така неявка не перешкоджає розгляду справи, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 3505 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що заяву слід задовольнити частково з огляду на таке.

13 лютого 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, після чого остання змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції; актовий запис № 174.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 жовтня 2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції; актовий запис № 2536.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 607/5602/18, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 933 від 04 червня 2019 року, виданою ДП «Фаворит2».

07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя; дитину.

Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки дитини.

Відповідно до статті 18 Закону № 2229-VIII, до завдань у сфері запобігання домашньому насильству належать: визначення стану, причин і передумов поширення домашнього насильства; підвищення рівня поінформованості населення про форми, прояви, причини і наслідки домашнього насильства; сприяння розумінню суспільством природи домашнього насильства, його непропорційного впливу на жінок і чоловіків, зокрема на осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; формування в суспільстві нетерпимого ставлення до насильницьких моделей поведінки, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед постраждалих дітей, усвідомлення домашнього насильства як порушення прав людини; викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; заохочення всіх членів суспільства, насамперед чоловіків і хлопців, до активного сприяння запобіганню домашньому насильству.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII)

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; батьками дитини.

Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

За пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 2229-VIII встановлено, постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку.

Як убачається із копій постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у період часу з 2013 до 2018 року, ОСОБА_3 сім разів визнавався судом винним у вчиненні домашнього насильства щодо ОСОБА_1 під час якого він ображав її нецензурними словами, чинив психологічний тиск, погрожував фізичною розправою. У шести випадках ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненому.

Зазначене свідчить про те, що останній систематично вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 під час їх спільного проживання.

Як убачається з результатів психологічного обстеження ОСОБА_2 , він є учнем 1-Б класу ТЗОШ № 16 ім. В . Левицького . Окрім іншого дитина розповіла, що була свідком того як тато неодноразово сварився з мамою. Коли мама плакала то син намагався її «розвеселити». ОСОБА_8 повідомив, що бачив, як тато ногою вдарив маму, їй дуже боліло і вона знов плакала.

В результаті цієї бесіди спеціалістом зроблено висновок, що такі сцени насильства негативно впливають на психіку дитини, наносять травму особистості, яка формується і спотворюють уявлення ОСОБА_9 про роль чоловіка в сім`ї.

Ця обставини засвідчує, той факт, що по відношенню до ОСОБА_2 мали місце факти психологічного насилля.

З описаних вище доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, які постраждали від домашнього насильства, а ОСОБА_3 - їх кривдником.

Саме тому до нього слід застосувати спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, а саме обмежувальний припис стосовно кривдника, встановивши тимчасові обмеження його прав та покласти на нього ряд обов`язків.

Визначаючи об`єм цих обмежень та спектр обов`язків, суд зважає на те, що факти домашнього насильства в переважній своїй більшості мали місце лише щодо ОСОБА_3 . У зв`язку з такими фактами мала місце і психологічна травма дитини, а тому домашнє насильство щодо ОСОБА_2 має похідний характер.

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 вчиняв насильство, котре було б конкретно спрямовано проти свого сина.

Таким чином суд вважає, що достатніми заходами для унеможливлення подальшого травмування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 буде мінімізація контакту між дорослими учасниками конфлікту.

При цьому суд взяв до уваги вік дитини, а йому на момент розгляду справи майже вісім років, що дає можливість контактувати з батьком без участі матері у якої з останнім напружені відносини.

З огляду на це суд вважає за недоцільне встановлювати щодо ОСОБА_3 обмеження у вигляді заборони вести листування, телефонні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, оскільки це суттєво ускладнить, або і унеможливить контакт ОСОБА_3 з сином, що є неприпустимим.

Зважаючи на те, що місце проживання матері та дитини є спільним, то у випадку необхідності забезпечити побачення сина з батьком це доцільно зробити поза межами кватири АДРЕСА_2 , куди останньому входити заборонено.

Окрім цього, заявником не надано доказів того, що саме такі способи комунікації, тобто листування, телефонні переговори і.т.д., ОСОБА_3 використовує для того аби вчиняти домашнє насильство.

Згідно з вимогами частини 2 ст. 3506 ЦПК України, частини 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

В силу частини 3 ст. 3505 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

Згідно із частини 4 ст. 3506 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід видати обмежувальний припис на строк шість місяців. Судові витрати компенсувати за рахунок держави. Рішення суду допустити до негайного виконання.

Керуючись статями 3502, 3505, 3506 Цивільного процесуального кодексу України , суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , котра діє у свої інтересах, а також в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 6 (шість) місяців, та визначити заходи тимчасового покладення на нього обов`язків:

заборонити ОСОБА_3 перебувати та наближатися ближче ніж на 100 метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її зареєстрованого місця проживання у АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Копію рішення суду направити до Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для взяття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на профілактичний облік та до виконавчого комітету Тернопільської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частини 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 101 вересня 2019 року.

Реквізити сторін:

- ОСОБА_1 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- ОСОБА_2 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- ОСОБА_3 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: с АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка