Ухвала

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 752/8552/19

провадження № 61-21352ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Штундера Ярослава Григоровича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 10 липня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням суду від 08 квітня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09 лютого 2016 року і до його повноліття. Вказаних грошових коштів не вистачає на утримання дитини, яка має незначну затримку мовленнєвого розвитку, у зв`язку з чим потребує постійного нагляду лікаря логопеда, невролога, з відвідуванням логопеда для корекції мови та відповідно невролога для надання рецепту на відповідні ліки для покращення психоречового розвитку. Відповідач іншої сім`ї не має, а тому може оплачувати аліменти у більшому розмірі. Також, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю її фінансове становище змінилось. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 14 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовив.

26 листопада 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Штундер Я. Г. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в позовах про зменшення або збільшення платежів або видач визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі або видачі, але не більше, ніж за один рік.

Предметом позову у цій справі є збільшення розміру аліментів до 5 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн). Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також, справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки оскаржуваними судовими рішеннями було відмовлено в застосуванні норм права, які регулюють відносини збільшення розміру аліментів, а позиція суду не відповідає засадам справедливого судового розгляду в контексті норм міжнародного права. Прийнятими рішеннями у разі відсутності їх перегляду судом касаційної інстанції залишиться преюдиційними рішення, якими було неправильного застосовано норми матеріального права в частині неврахування інтересів дитини та стану здоров`я, зміни як сімейного, так і майнового стану отримувача аліментів, з порушенням принципу верховенства права та рівності сторін судового процесу.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Також, незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Штундера Ярослава Григоровича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев