Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 372/404/17

провадження № 61-22222св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Київське лісове господарство»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року у складі судді: Потабенка Л. В., та постанову апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Олійника В. І., Сержанюка А.С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року перший заступник прокурора Київської області звернувся із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про витребування земельних ділянок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000148 від 23 січня 2013 року за ознаками злочинів, передбачених частинами третьою, четвертою статті 358, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 209, частинами другою, третьою статті 358, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, частиною першою статті 255 КК України.

Під час проведення досудового розслідування установлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено наступні договори, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_17.:

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13646, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:006:0016, яка розташована в смт Козин Обухівського району, Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13666, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:006:0010, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13661, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:002:0017, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13641, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:002:0015, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13631, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:002:0013, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13636, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,6000 га із кадастровим номером :06:003:0098, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в: реєстрі за № 13611, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,6000 га із кадастровим номером :06:003:0097, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13616, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,6000 га із кадастровим номером :06:003:0096, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13671, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:003:0094, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13656, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:003:0090, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13651, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:003:0088, яка розташована в смт Козин Обухівського району, Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13626, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:003:0087, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13621, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:003:0072, яка розташована в смт Козин Обухівського району Київської області.

На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 отримані наступні державні акти:

серії ЯЕ № 954890 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:006:0016;

серії ЯЕ № 954881 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:006:0010;

серії ЯЕ № 954888 від 02.11.07 на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:002:0017;

серії ЯЕ № 954885 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:002:0015;

серії ЯЕ № 954883 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:002:0013;

серії ЯЕ № 954889 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 , на земельну ділянку загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:003:0094;

серії ЯЕ № 954887 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:003:0090;

серії ЯЕ № 954886 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:003:0088;

серії ЯЕ № 954884 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:003:0087;

серії ЯЕ №: 954882 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:003:0072.

За результатами об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: :06:003:0098, :06:003:0097, :06:003:0096 ОСОБА_1 / видано державний акт серії ЯЕ № 954891 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 1,8000 га із кадастровим номером :06:003:0096.

Під час проведення досудового розслідування установлені порушення вимог земельного та лісового законодавства при укладенні договорів купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В ході розслідування кримінального провадження № 0000148 від 23 січня 2013 установлено, що вказані як підстава набуття ОСОБА_2 права власності на спірні земельні ділянки, договори купівлі-продажу в 2004 році останнім не укладались, що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17. , поданими нотаріусом ОСОБА_17 звітами про вчинені нотаріальні дії, а також вилученими під час досудового розслідування у ОСОБА_12 реєстрів вчинених нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_17 за період з 16 січня 2004 року по 22 квітня 2004 року, які нібито були викрадені у останньої. Крім того заявка на друк державних актів на право власності серії ЯА № № 864702, 864683, 574715, 864679, 864700, 574716, 864680, 864678 від 864695, 864699, 864698, 864696, 574716 від 11 червня 2004 року була подана Держкомземом України лише 02 вересня 2005 року, що вказує на неможливість їх видачі у 2004 році.

Також установлено, що державні акти, вказаної серії Головним управлінням Держкомзему у Київській області були видані на Управління земельних ресурсів у Миронівському районі за накладною № 141 від 22 грудня 2005 року Миронівським відділом земельних ресурсів. 14 липня 2006 вказані бланки державних актів були передані Миронівському районному центру ДЗК на підставі накладної № 21. Звіти про використання Миронівським районним центром ДЗК вказаних бланків державних актів до Миронівського відділу земельних ресурсів не надходили, що підтверджується допитами співробітників. Під час проведення досудового розслідування встановлено, що спірні земельні ділянки ніколи не знаходились в межах смт Козин, а розташовані орієнтовно в 3 км від меж вказаного населеного пункту, що підтверджується інформацією Козинської селищної ради, схемою формування селищної ради та іншими графічними матеріалами. Водночас спірні земельні ділянки в силу положень статей 19, 57, 84 ЗК України та статті 5 ЛК України, відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувались для ведення лісового господарства в порядку, визначеному лісовим кодексом України. Так, згідно інформації ДП «Київське лісове господарство», викладеної в листі № 02-1008 від 30 листопада 2011 року спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду Козинського лісництва, розміщені в кварталах 10, 14, 15, 18, 19, 20, 24 на території Козинської селищної ради.

Позивач також вказував на те, що рішення про вилучення та розпорядження спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення мав право приймати лише КМ України. Крім того при набутті права власності відповідачами на спірні земельні ділянки змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі для ведення підсобного селянського господарства. Зміна цільового призначення спірних земельних відбулась з порушенням частини першої статті 20 та статті 207 ЗК України, а саме - без прийняття компетентним органом відповідного рішення, за відсутності згоди спеціально уповноваженого органу у сфері лісових ресурсів - Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та без нарахування і сплати втрат лісогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб. Таким чином ОСОБА_2 на час укладення договорів кулівлі-продажу від 23 жовтня 2007 спірних земельних ділянок - не був їх власником. Таким чином земельні ділянки мають бути витребувані із незаконного володіння відповідача на користь держави в особі КМ України та у постійне користування ДП «Київське лісове господарство».

Прокурор Київської області в інтересах держави в особі КМ України, ДП «Київське лісове господарство», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив витребувати на користь держави в особі КМУ та у постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки із кадастровими № :06 :006:0016 , :06 :006 :0010 , : 06:002: 0017 , :06:002: 0015 , :06:002: 0013 , :06:003 :0096 , :06:003 :0094 , :06:003 :0072 , :06:003 :0088 , :06:003 :0087 , :06:003:0090 загальною площею 12,6000 га вартістю 69 368,54 грн та стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області сплачений судовий збір.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року, у задоволенні позову прокуроар Київської області відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом безспірно встановлено, що при укладенні договорів купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були допущені порушення вимог земельного та лісового законодавства, оскільки ОСОБА_2 на час укладення договорів купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 року спірних земельних ділянок не був їх власником, що підтверджується вищевказаними доказами. Крім того при набутті права власності відповідачами на спірні земельні ділянки змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі для ведення підсобного селянського господарства. Зміна цільового призначення спірних земельних відбулась з порушенням частини першої статті 20 та статті 207 ЗК України, а саме - без прийняття компетентним органом відповідного рішення, за відсутності згоди спеціально уповноваженого органу у сфері лісових ресурсів, та без нарахування і сплати втрат лісогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб. З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, суди зробили висновок, що спірні земельні ділянки відносяться до лісових земельних ділянок, і ці земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що у свою чергу свідчить про порушення прав держави і необхідність їх захисту у обраний прокурором спосіб. Крім того що витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача на користь держави відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі статті 153 ЗК України, статті 387 ЦК України у зв`язку із виявленням порушень вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності; офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Враховуючи встановлені обставини у справі суди зробили висновок, що «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора Київської області до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель лісового фонду та отримання у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності.

При цьому відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що стороною відповідача під час розгляду справи було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, яке суди визнали обґрунтованим.

Суди вважали, що строк почався з 2007 року (часу укладення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок та видачі державних актів). Отже як прокурор, так і КМ України, ДП «Київське лісове господарство», як суб`єкти владних повноважень у силу своїх повноважень знали про зазначені договори, державні акти на право власності на землю та про необхідність у витребувані майна, оскільки могли довідатися ще у 2008 році про порушення прав і законних інтересів, а саме, про отримання земельних ділянок у власність відповідачем, оскільки 31 березня 2008 року прокуратурою Київської області було порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення державних актів на право власності на земельні ділянки в межах Козинської селищної ради Обухівського району, розташовані між Новообухівським та Старообухівським автошляхами, за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 366 КК України. У вказаній кримінальній справі розслідувались факти щодо придбання відповідачем ОСОБА_1 спірних земельних ділянок.

Крім того постановою слідчого в ОВС прокуратури Київської області від 31 липня 2008 року кримінальну справу № 47-976 було закрито за відсутністю складу злочину. 10 липня 2010 року прокурором СВ прокуратури Київської області було скасовано зазначену постанову слідчого від 31 липня 2008 року про закриття кримінальної справи. Після додаткового розслідування постановою слідчого в ОВС прокуратури Київської області від 06 грудня 2010 року кримінальну справу № 47-976 було вдруге закрито за відсутністю складу злочину. Повторно постанови про закриття цієї кримінальної справи виносились 25 травня 2011 року та 12 жовтня 2012 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом прокурора Київської області в інтересах держави в особі КМ України, ДП «Київське лісове господарство» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про визнання недійсними правочинів, витребування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів, визнання відсутнім права, в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року, вказане рішення Обухівського районного суду від 29 жовтня 2015 року, залишено без змін.

За таких обставин суди встановили, що прокурору Київської області, ДП «Київське лісове господарство» та КМ України в особі державних органів, уповноважених ним на виконання функцій держави в сфері земельних відносин було відомо починаючи з 2007 року про порушення земельного законодавства (прав позивачів) та існування підстав для витребування спірних земельних ділянок.

Посилання прокурора на те, що про порушення норм, що викладені в позовній заяві прокуратурі стало відомо лише після опрацювання кримінального провадження в 2016 році, та у зв`язку з цим ним було подано клопотання про поновлення строків звернення до суду, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи та не підтверджується жодними доказами, а тому підстав для поновлення позовної давності суди не знайшли.

Тому суди зробили висновок про пропущення прокурором, КМ України та ДП «Київське лісове господарство» позовної давності для звернення до суду з цим позовом, на застосуванні якої наполягали відповідачі. Позовні вимоги прокурора Київської області обґрунтовуються порушенням права власності держави на землю з боку органів державної влади і саме держава відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти й несе ризик спливу позовної давності на оскарження нею (державою) незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Так факт відчуження земельних ділянок органами державної влади мав місце ще у 2007 року, тому саме від цієї дати почався перебіг строку позовної давності. До суду з цим позовом прокурор звернувся у 2017 році, тобто із пропущенням позовної давності.

Аргументи учасників справи

У квітні 2018 року перший заступник прокурора Київської області звернувся із касаційною скаргою на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. При цьому посилається на порушення судами норм процесуального та матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статтю 261 ЦК України та не встановили, з якого моменту для КМ України чи ДП «Київське лісове господарство» починає перебіг позовної давності. Вказує про неправильність висновків судів про те, що початок перебігу позовної давності необхідно вважати момент укладення договорів купівлі-продажу 10 жовтня 2007 року и порушення кримінальної справи 31 березня 2008 року, оскільки обізнаність прокурора про порушення вимог земельного законодавства не впливає на можливість КМ України чи ДП «Київське лісове господарство» захистити свої порушене право. На вимоги про витребування майна на підставі статті 388 ЦК України не поширюється позовна давність.

У липні 2018 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_16 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Відзив мотивований тим, що суди правильно застосували статтю 261 ЦК України і висновки судів про пропуск позивачем позовної давності є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи. Вказує, позовні вимоги є необґрунтованими і суди неправильно оцінили докази та встановили фактичні обставини справи. Позовні вимоги суперечать статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У січні 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_16 надав доповнення до відзив на касаційну скаргу.

У доповненнях ОСОБА_1 вказує, що ДП «Київське лісове господарство» було відомо про порушення прав з 2008 року, тоді як позов подано через 9 років. Зазначає, що згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, на віндикаційні позови поширюються положення статті 257 ЦК України.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

При цьому специфічні умови для представництва встановлені для тих випадків, коли позов пред`являється в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України. Оскільки має бути письмова вказівка чи наказ Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 687/379/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 911/360/17.

Проте при вирішенні спору суди не перевірили та не встановили наявність виключного випадку для подання позову першим заступником прокурора Київської області.Зокрема, не з`ясували чи була письмова вказівка чи наказ Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції для пред`явлення позову в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року скасувати.

Передати справу № 372/404/17 на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року та постанова апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков