ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7646/19 Справа № 211/6142/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

13 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Барильська А.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційна скарга залишена без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десять днів з моменту отримання копії ухвали суду, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, а саме: за подачу апеляційної скарги не сплачено судовий збір.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивності.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ доправосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Як вбачається із матеріалів справи, апелянт, представник відповідача ОСОБА_2, 26.07.2019 року отримав копію ухвали суду від 18.07.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, яка була направлена йому та відповідачу ОСОБА_1 18 липня 2019 року за вих. № 61326/22-ц/803/7646/19/211/6142/18, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.70), що згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вважається врученням ухвали суду й учаснику справи, тобто й апелянту ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали суду від 18.07.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху була надіслана апелянту ОСОБА_1 18.07.2019 року за вих. № 61326/22-ц/803/7646/19/211/6142/18, однак з наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення убачається, що копія ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху апеляційної скарги, яка надсилалась апелянту ОСОБА_1 за адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі, повернулась без вручення адресату у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с.72).

01 жовтня 2019 року апелянту ОСОБА_1 вдруге було направлено копію ухвали судді від 18.07.2019 року за вих. № 80740/22-ц/803/7646/19/211/6142/18.

З наявного в матеріалах справи повторного зворотного поштового повідомлення убачається, що копія ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху апеляційної скарги надсилалась апелянту ОСОБА_1 за адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі, проте повернулась без вручення адресату у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с.74).

Отже, відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , звернувшись до суду 09 липня 2019 року, із апеляційною скаргою на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року, протягом тривалого часу не виявила належної зацікавленості у розгляді справи, що вказує на відсутність у неї зацікавленості у вирішенні спору по суті.

Судом апеляційної інстанції були вжиті всі можливі заходи для скерування апелянту ухвали про залишення без руху апеляційної скарги, зокрема шляхом неодноразового направлення копії ухвали за адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі.

Як роз`яснено у пунктах 2,3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №11 від 17 жовтня 2014 року "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення", строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, у визначений термін, недоліки апеляційної скарги не усунуто, відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 до апеляційного суду зі зверненнями щодо розгляду їх апеляційної скарги не зверталися, рухом справи не цікавилися, що свідчить про зловживання ними своїми правами та втрату інтересу до своєї апеляційної скарги, та що в свою чергу тягне порушення принципу розумності строків, дотримання якого є однією з найважливіших критерій справедливого судочинства.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи викладене та зважаючи на невиконання особою, яка бере участь у справі свого процесуального обов`язку, що впливає на розгляд справи протягом розумного строку, справа надійшла до суду апеляційної інстанції 17 липня 2019 року, станом на 13 листопада 2019 року недоліки апеляційної скарги не усунуто, тому апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною та повернути її апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя: А.П.Барильська.