Справа № 127/806/19
Провадження № 22-ц/801/1673/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 рокуСправа № 127/806/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О. С., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/806/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника - адвоката Гарницького Павла Петровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Медяної Ю. В. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

Позов мотивовано тим, що з 15 квітня 2008 року по 24 березня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у якому народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання дитини за рішенням суду визначено з матір?ю.

На підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2011 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на сина у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн щомісячно, починаючи з 11 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Унаслідок зростання цін на продукти харчування, одяг, житлово-комунальні послуги, а також через погіршенням стану здоров?я дитини, яка потребує лікування, її матеріальне становище змінилося.

Розмір аліментів, які стягуються з відповідача, є недостатнім для харчування, навчання, лікування та гармонійного розвитку дитини та таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв?язку з цим, посилаючись на положення статей 180-182, 192 СК України, просила збільшити розмір аліментів, визначений за рішенням суду, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року позов задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначених на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у справі № 2-385/11 р. від 30 березня 2011 року, з 350 грн до 2 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768, 40 гривень.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову, оскільки розмір аліментів, які сплачує відповідач не є достатнім для забезпечення фізичного, розумового, соціального розвитку дитини, дитина має захворювання та потребує у зв?язку з цим лікування, а також з огляду на зміни в законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_2 та його представник - адвокат Гарницький П. П. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також покласти на позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Панасюк О. С., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 липня 2019 року справу призначено до розгляду на 04 вересня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив можливості сплати відповідачем аліментів у зазначеному розмірі, не з?ясував усіх обставин справи, не врахував, що з метою забезпечення дитини житлом, відповідачем за його особисті кошти було придбано квартиру, яку зареєстровано за позивачем, а також перебування на його утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу.

Місцевим судом залишено поза увагою, що заробітна плата відповідача на місяць становить 4 500 грн, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти на спільну з позивачем дитину у заявленому нею розмірі, іншого доходу він не має, натомість заробітна плата позивача на місяць становить 10 000 грн, що є достатнім для забезпечення належного утримання дитини.

При цьому позивачем не доведено належними та допустимими доказами передбачені статтею 192 СК України підстави для збільшення розміру аліментів.

Посилаючись на те, що вимоги позивача носять очевидно штучним характер, вважає, що судом першої інстанції безпідставно не проведено розподіл судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 указувала на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норму матеріального права, як підлягала застосуванню.

Також указувала на необґрунтованість доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 квітня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2011 року було розірвано (а. с. 5).

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 28 (а.с. 4).

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір?ю (а. с. 6, 7).

На підставі виконавчого листа № 2-385, виданого 13 квітня 2011 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області, з ОСОБА_2 на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн, щомісячно, починаючи з 11 березня 2011 року (а. с. 13).

З інформації Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 13 грудня 2018 року № 29865/15.30-25/5 слідує, що станом на 01 грудня 2018 року заборгованість по аліментам на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня, існує переплата у розмірі 315,61 грн, що також підтверджується розрахунком зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 41149135 (а. с. 8, 14-15).

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, сину сторін ОСОБА_3 встановлено діагноз: дисплазія сполучної тканини, недиференційована (а. с. 9).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 22 березня 2019 року ОСОБА_3 встановлений діагноз: дисплазія сполучної тканини, установочна лівобічна кривошия, сколіотична постава, плоскостопість (а. с. 61).

Згідно з довідкою ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» № 43 від 13 березня 2019 року ОСОБА_1 з 17 січня 2019 року працює на посаді завідувача оздоровпунктом підприємства з окладом 4 173 грн та доплатою 10% (а. с. 56).

На підтвердження витрат на лікування дитини позивач надала квитанцію та товарні чеки (а. с. 18-21).

Відповідно до довідки ТОВ «ВБК «УКРФАСАДМОНТАЖ» вих. № 33/02 від 20 лютого 2019 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «ВБК «УКРФАСАДМОНТАЖ» з 20 лютого 2019 року на посаді монтажника системи утеплення будинків, із заробітною платою 4 500 грн на місяць (а. с. 43).

ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1318 (а. с. 44).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який спрямований на захист інтересів дитини та забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності, що визначений судом розмір аліментів не є достатнім для нормального фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дитини, а відповідач, як працездатна особа, має можливість сплачувати аліменти у розмірі, достатньому для забезпечення дитини усім необхідним для гідного життя та про необхідність збільшення розміру аліментів на дитину з огляду на забезпечення захисту права дитини на належне утримання.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, визначений за рішенням суду з 350 грн на місяць до 2 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, обґрунтовуючи вимоги підвищенням цін на товари та послуги, комунальні платежі, а також необхідністю несення витрат на лікування дитини.

Із наявних у матеріалах справи медичних документів слідує, що стан здоров?я сина сторін - ОСОБА_3 погіршився, йому встановлено діагноз: дисплазія сполучної тканини, установочна лівобічна кривошия, сколіотична постава, плоскостопість.

Збільшуючи розмір аліментів, визначених судом до 2 000 грн щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатного віку особою та може надавати матеріальну допомогу у такому розмірі.

Проте, такого висновку суд дійшов без належного дослідження матеріалів справи та обґрунтування суми присуджених відповідачеві аліментів.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач офіційно працевлаштований, працює у ТОВ «ВБК «УКРФАСАДМОНТАЖ» на посаді монтажника системи утеплення будинків, його заробітна плата на місяць становить 4 500 гривень.

Відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та згідно із законодавством також несе обов?язок по його утриманню.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

При визначенні розміру аліментів суд зазначених обставин не врахував, не надав належної оцінки доказам у справі та дійшов висновку про можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на дитину є завищеним.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі погодився, що розмір стягуваних аліментів за попереднім судовим рішенням є недостатнім для належного утримання та розвитку дитини, тому визнав необхідним збільшити розмір аліментів.

Разом з тим, саме по собі підвищення законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку не є підставою для задоволення позову про збільшення розміру аліментів, однак, виходячи з принципів диспозитивності, розумності й справедливості, з урахуванням визнання відповідачем необхідності та можливості сплати аліментів у більшому розмірі, з метою захисту інтересів малолітньої дитини, колегія суддів вважає необхідним та достатнім збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів з 350 грн щомісячно до 1 100 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановить справедливий баланс між захистом прав дитини та обов?язком відповідача по сплаті аліментів.

Посилання відповідача на необхідність визначення розміру аліментів на дитину у частці від його заробітку (доходу), а не у твердій грошовій сумі з огляду на офіційне працевлаштування та наявність стабільного доходу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки правом на визначення способу стягнення аліментів наділений позивач.

Щодо доводів відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно не здійснено розподіл понесених ним судових витрат, пов?язаних з правничою допомогою адвоката, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи слідує, що у поданому відповідачем та його представником - адвокатом відзиві на позовну заяву зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у вигляді витрат на правничу допомогу становить 30 000 грн (а. с. 39).

Відповідно до квитанції до касового ордера № 04 від 18 лютого 2019 року, виданої адвокатом Гарницьким П. П., витрати на правову допомогу склали 30 000 грн (а. с. 45).

Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даному випадку відповідачем та його представником не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що дають підстави для відшкодуванням судових витрат за надання правничої допомоги в розмірі 30 000 гривень.

Копія адвокатського ордеру на право представляти інтереси особи, та власноручно виписана адвокатом квитанція № 4 від 19 лютого 2019 року не є тими документами, що в розумінні частини 3 статті 137 ЦПК України дають підстави для встановлення обсягу і характеру наданих послуг (виконаних робіт) та визначення розміру правової допомоги.

Окрім цього, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів ураховує, що позивач самостійно виховує малолітню дитину, а тому стягнення з неї витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн не відповідатиме критерію розумності та справедливості.

Отже, враховуючи майновий стан позивача, характер спору, а також те, що відповідачем не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відповідного розрахунку та акту приймання-передачі виконаних робіт, що давали б підстави для відшкодування судових витрат за надання правничої допомоги в розмірі 30 000 грн, тому колегія суддів вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн, належним чином не підтверджені та не обґрунтовані, а також становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить критерію розумності та справедливості розподілу судових витрат.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення матеріального та процесуального права, то рішення суду підлягає зміні.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні, стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору в розмірі 499, 46 грн, а частину витрат, понесених відповідачем за подання апеляційної скарги в сумі 403, 41 грн слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника - адвоката Гарницького Павла Петровича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2019 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1 100 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 422, 62 грн, а частину витрат, понесених відповідачем за подання апеляційної скарги в сумі 518, 67 грн компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький