Справа № 145/1350/19
Провадження №2/145/622/2019
РІШЕННЯ

іменем України

06.11.2019 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 17.05.1999 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай) розміром 3,39 в умовних кадастрових гектарах на території Василівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

Право на земельну частку (пай) належало продавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 17.07.1997 року Тиврівською РДА.

Право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 отримала як член КСП «Світанок» с. Василівка на підставі рішення Василівської сільської ради від 14.03.1995 року.

На виконання п. 2.1. Договору він передав ОСОБА_4 кошти в сумі дві тисячі гривень. Продавець, в свою чергу, передала йому оригінал сертифікату серії НОМЕР_1 , яким підтверджувалося її право на земельну частку (пай). Згідно Постанови КМУ від 12.10.1995 року «про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», вони звернулися до Тиврівської РДА з вимогою проставити відмітку в сертифікаті в зв`язку з переходом права на земельну частку (пай).

Крім того, вони з ОСОБА_4 домовились нотаріально посвідчити укладений між ними Договір, відповідно до вимог чинного на той час законодавства, однак невдовзі після підписання договору ОСОБА_5 СІ. захворіла та померла. В зв`язку зі смертю продавця нотаріально посвідчити Договір не вдалося.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 ніхто не приймав.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України, застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Так, відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України, єдиною спадкоємицею, яка б могла претендувати за правом представлення на спадщину після смерті своєї тітки ОСОБА_4 є племінниця останньої ОСОБА_3 .

На даний час він має намір виділити належну йому земельну ділянку в натурі та отримати правовстановлюючі документи на неї. Перешкодою в оформленні його права власності на земельну ділянку стало те, що оригінал сертифікату, переданого йому ОСОБА_4 за Договором, втрачено. Отримати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) він не має можливості в зв`язку з відсутністю бланків сертифікатів.

Відповідно до п.17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власниками земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок.

Він вважає, що набув права на земельну частку (пай) правомірно на підставі договору купівлі-продажу. Умови договору виконані. Однак оформити своє право на земельну частку (пай) в позасудовому порядку не має можливості в зв`язку із втратою документу, яким підтверджувалося його право.

Просить визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 3,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Світанок» с.Василівка Тиврівського району Вінницької області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 17.07.1997 року Тиврівською РДА.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов визнає.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 224, 225 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну.

Відповідно до ст.18 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожен має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом визнання відповідного права судом.

Пунктами 2.2., 2.3 Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349, передбачено, що громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом. Договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку.

У відповідності до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 17.05.1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 3,39 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Василівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (а.с.5).

Право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 отримала як член КСП «Світанок» с.Василівка на підставі рішення Василівської сільської ради від 14.03.1995 року, що стверджуються Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ВН №000140 від 17.12.1997 року (а.с.8-11) та витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською РДА Вінницької області по КСП Василівської сільської ради.

Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купив належне їй на підставі сертифікату ВН НОМЕР_2 від 17.07.1997 р. право на земельну частку (пай) розміром 3,39 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Василівської сільської ради Тиврівського району.

На виконання умов договору позивачем було передано ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 2000,00 грн, ОСОБА_4 в підтвердження досягнення домовленості передала йому оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 17.07.1997 р., виданий на її ім`я. Крім того, сторони домовились про подальше нотаріальне посвідчення укладеного договору, однак реалізувати дані наміри так і не змогли у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 (а.с.6).

В подальшому позивач сертифікат втратив, що стверджується оголошенням у газеті "Маяк" №24 від 14.06.2019 (а.с.19).

Спадщину після смерті ОСОБА_4 ніхто не приймав.

Відповідач ОСОБА_3 - племінниця останньої, відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України є єдиною спадкоємицею, яка б могла претендувати за правом представлення на спадщину після смерті своєї тітки ОСОБА_4

Позивач придбав земельну частку (пай) ОСОБА_4 відповідно до діючого на той час законодавства, а саме Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ст.3 якого було установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок.

Відбулося повне виконання договору від 17.05.1999 р., оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай), а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право на вказане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 328, 334 ЦК України, ст.ст.47, 224, 225 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.), Постановою Пленуму ВСУ від 28 квітня 1978 року N3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), розміром 3,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Світанок» с. Василівка Тиврівського району Вінницької області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 17.07.1997 року Тиврівською районною державною адміністрацією.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 12 листопада 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.