09.10.2019 Єдиний унікальний номер 205/6100/19
Єдиний унікальний номер 205/6100/19
Провадження № 2/205/2419/19
9 жовтня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна Ірина Олександрівна про встановлення факту належності домоволодіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
ОСОБА_1 12 липня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. про встановлення факту належності домоволодіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року позов було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року у приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. було витребувано копію спадкової справи.
5 вересня 2019 року на виконання ухвали судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. було надано копію спадкової справи.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року підготовче засідання було закрито і призначено справу до судового розгляду.
Позивач у своєму позові посилалася на те, що 17 серпня 1983 року між її матір`ю ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 1983 року, посвідченого Другою Дніпропетровською держнотконторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1137, але право власності за цим договором відповідачем у встановленому порядку в БТІ зареєстровано не було. У 1989 році матір позивача на місці старого будинку збудувала новий. Дозвільні документи нею не отримувалися, оскільки договір купівлі-продажу від 17 серпня 1983 року було укладено у простій письмовій формі. 14 лютого 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла позивачу. 3 квітня 2013 року мати позивача померла. Після її смерті відкрилася спадщина на буд. АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька. Листом від 30 травня 2019 року приватний нотаріус повідомила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно надати у тому числі правовстановлюючі документи на майно. Позивач просила суд встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 квітня ІНФОРМАЦІЯ_2 , домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник позивача у своїй заяві до суду позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, ухваливши заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов відповідачем суду надано не було. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.
Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 9).
26 серпня 1995 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 10).
17 серпня 1983 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12), який належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 1983 року, посвідченого Другою Дніпропетровською держнотконторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1137 (а.с. 13-14), але право власності за цим договором відповідачем у встановленому порядку в БТІ зареєстровано не було, тому нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено не було.
У 1989 році матір позивача на місці старого будинку збудувала новий. Дозвільні документи нею не отримувалися, оскільки вона не мала зареєстрованого права власності на спірний будинок. Разом з тим, згідно акта проведення інвентаризації від 16 серпня 2017 року встановлено, що домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , не відноситься до самочинного будівництва і введенню в експлуатацію не підлягає (а.с. 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як зазначалося вище, ОСОБА_3 ще 17 серпня 1983 року купила у ОСОБА_2 спірний житловий будинок, нотаріально посвідчено та зареєстровано право власності у встановленому законом порядку не було з об`єктивних причин, матір позивача проживала в ньому та була в ньому зареєстрована разом з позивачем (а.с. 86), у 1989 році здійснила його реконструкцію, яка не відноситься до самочинного будівництва і введенню в експлуатацію не підлягає.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Роком побудови житлового будинку та господарських будівель та споруд у технічному паспорті на домоволодіння вказано 1989 рік (а.с. 28 оберт). Як вбачається з норм ЦК України 1963 року та Закону України «Про власність», які діяли на момент будівництва спірного домоволодіння, обов`язкова реєстрація права власності законодавцем передбачена не була.
На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З урахуванням зазначених обставин, факт належності спірного домоволодіння ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується обставинами та матеріалами справи, а тому підлягає встановленню.
14 лютого 2012 року ОСОБА_3 видала заповіт, яким зробила розпорядження, що все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 11). Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 334.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 8), після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1223 ЦК України першочергове право на спадкування визначено для осіб, які визначені у заповіті.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач 8 жовтня 2013 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
Листом від 30 травня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. повідомила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно надати у тому числі правовстановлюючі документи на майно, які у позивача відсутні, тому отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 не має можливості.
Відповідно до роз`ясень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості, оскільки право власності на домоволодіння за її матір`ю зареєстровано не було, тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 29,3 м2, житловою площею 17,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: котельня літ. В, сарай літ. Г (тимчасовий), душ літ. Д, убиральня літ. Е, сарай літ. Ж, типлиця літ. И, навіс літ. К, споруди № 1, 2, 9-11, замощення І, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 031 гривні 15 коп, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1233, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265, ч. 1 ст. 280, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 29,3 м2, житловою площею 17,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: котельня літ. В, сарай літ. Г (тимчасовий), душ літ. Д, убиральня літ. Е, сарай літ. Ж, типлиця літ. И, навіс літ. К, споруди № 1, 2, 9-11, замощення І.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 29,3 м2, житловою площею 17,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: котельня літ. В, сарай літ. Г (тимчасовий), душ літ. Д, убиральня літ. Е, сарай літ. Ж, типлиця літ. И, навіс літ. К, споруди № 1, 2, 9-11, замощення І, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: невідомий) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 031 гривень 15 коп.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем та третьою особою може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Суддя: