КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/6406/18

13 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Заришняк Г.М.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 04 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, предметом якого була передача відповідачу у борг 5 000 доларів США строком до 30.12.2015 року. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою від 05.12.2014 року, яку він написав власноручно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Спадкоємицею ОСОБА_3 є його донька - позивач ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51053997 від 26.02.2018.

Згідно умов договору позики, позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у сумі 2 000 доларів США по курсу 1 дол. США = 14 грн. та 42 000 грн. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцю кошти у строк до 30.12.2015 року.

У червні 2018 року позивачка направила на адресу відповідача претензію про повернення суми позики, проте сума боргу у розмірі 70 000 грн. (2000 доларів США * 14 = 28 000 + 42 000 = 70 000) повернута не була.

Посилаючись на наведене, позивачка просила стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 70 000 грн., інфляційні втрати у розмірі 22 656,22 грн. та три відсотки річних у розмірі 5 506,03 грн.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики - 70 000,00 грн., 3% річних від розміру простроченої суми - 5 506,03 грн., інфляційної втрати - 22 656,22 грн., всього на загальну суму 98 162,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 981,62 грн.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд не повно з'ясував фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначав, що на час відкриття спадщини відповідачем було повернуто померлому борг в повному обсязі. Вказував на те, що правовідносини які виникли між ним та померлим позикодавцем ОСОБА_3 припинилися ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв`язку із його смертю.

Стверджував, що суд першої інстанції, застосовуючи вимоги ст.. 1219 ЦК України, дійшов невірного висновку, що у позивача існує будь-яке право вимоги за договором позики, строк якого минув і встановлений 30.12.2015 року, тобто суд безпідставно ототожнив строк виконання зобов`язання, строком позовної давності, що свідчить про невірне застосування норм матеріального права.

Також зазначав, що суд безпідставно стягнув інфляційні втрати, тоді як позика була надана в іноземній валюті.

Посилався на те, що судом порушено порядок проведення заочного розгляду справи, оскільки не були наявні всі умови для ухвалення заочного рішення, а саме: відсутня заява відповідача чи його представника про розгляд справи за їх відсутності, відсутня повторна неявка в судове засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні учасники справи повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір позики у вигляді розписки, згідно якого, ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 5 000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 30 грудня 2015 року, а саме: 2 000 доларів США за курсом 14 грн. та 42 000 грн.

Факт складання вказаної розписки відповідачем не оспорювався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину в установленому законом порядку, про що свідчать матеріали спадкової справи № 8/2017, яка була відкрита щодо майна померлого ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Кузьміченко О.А.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що до позивача як до спадкодавця померлого ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом перейшло право вимоги за укладеним між ним та відповідачем ОСОБА_1 договором позики від 05 грудня 2014 року, відповідачем не було повернуто суму позики у строк визначений у розписці, тому з нього підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону, з наступних підстав.

Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що 05 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір позики у вигляді розписки, згідно якого, ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 5 000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 30 грудня 2015 року, а саме: 2 000 доларів США за курсом 14 грн. та 42 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину в установленому законом порядку, про що свідчать матеріали спадкової справи № 8/2017, яка була відкрита щодо майна померлого ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Кузьміченко О.А.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України врегульовано перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права;2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За частиною другою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Зобов'язання відповідача не є нерозривно пов`язані з особою кредитора ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до позивача як до спадкоємця кредитора, перейшло право вимоги за договором позики від 05 грудня 2014 року, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки відповідачем не було повернуто позику у строк та порядок визначений у розписці, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення суми боргу у розмірі 70 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, встановивши те, що відповідач не виконав умови укладеного із ОСОБА_3 договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, зробив правильний висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України.

При цьому судом першої інстанції вірно враховано, що на момент укладення договору позики офіційний курс гривні по відношенню до долара США, встановлений НБУ, становив 15,41 грн., водночас сторони у договорі позики, оформленого розпискою, визначили, що сума позики має повертатися за курсом 14 грн. за долар, що свідчить про незмінність суми позики у гривнях як на день отримання коштів (5000 дол. США * 14 = 70 000 грн.) так і на день повернення позики (2000 дол. США * 14 = 28 000 грн. + 42 000 грн. = 70000 грн.).

Розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних наданий позивачем, відповідачем не спростований.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, трьох відсотків річних від суми боргу та інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги, про те, що на час відкриття спадщини відповідачем було повернуто померлому борг в повному обсязі, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення зазначених норм процесуального права, відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів, що сума позики була ним повернута кредитору, а тому такі твердження ґрунтуються на припущеннях.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно ототожнив строк виконання зобов`язання, строком позовної давності, що свідчить про невірне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки суд не ототожнював строк виконання зобов`язання за договором та строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув інфляційні втрати, тоді як позика була надана в іноземній валюті, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у договорі позики визначено, що відповідач зобов`язується повернути 2 000 доларів США по курсу 14 грн. і 42 000 грн. у строк до 30.12.2015 року, що дає підстави прийти до висновку про повернення коштів у гривні, оскільки фактично повернути кошти у визначений строк у розмірі 2 000 доларів США по курсу 14 грн. за 1 долар є неможливим, так як курс долара є змінним.

Також безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено порядок проведення заочного розгляду справи, оскільки не були наявні всі умови для ухвалення заочного рішення, а саме: відсутня заява відповідача чи його представника про розгляд справи за їх відсутності, відсутня повторна неявка в судове засідання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи, згідно якої представник відповідача ОСОБА_4 особисто розписався на підтвердження того, що він повідомлений про час та місце наступного судового засідання, а відтак його довіритель відповідач вважається таким, що у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому, причин неявки як відповідач так і його представник суду не повідомили.

Відзив на позовну заяву відповідач чи його представник не подав, тоді як судом було відкладено судове засідання 09 листопада 2018 року, у зв`язку з продовженням строку для подання відзиву.

В судовому засіданні 26 лютого 2019 року, представник позивача не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що для ухвалення у справі заочного рішення були наявні всі умови передбачені ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: