ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7802/19 Справа № 200/3561/19 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради (далі КП Дніпроводоканал ДМР) про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, мотивуючи його тим, що з 18 липня 2011 року працював на посаді заступника головного інженера КП Дніпроводоканал ДМР, а з 09 січня 2019 року його було переведено на посаду головного інженера підприємства.

Зазначав, що наказом №228 за підписом в.о. диркетора КП Дніпроводоканал ОСОБА_2 його було притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі ст.ст.132,136 КзпП Ураїни в розмірі середнього місячного заробітку.

Вказував, що наказ є незаконним та протиправним, оскільки у вказаному наказі відсутні обґрунтування в чому саме полягає порушення ним своїх службових обов`язків, не встановлено розмір збитків, заподіяних підприємству на час винесення наказу, результати ревізії фінансовогосподарської діяльності КП «Дніпроводоканал» виконаної Східним офісом Держаудитслужби не відповідають вимогам діючого законодавства України.

Посилаючись на те, що даний наказ є таким, що порушує його права, оскільки у своїй трудовій діяльності жодних порушень він не допускав, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради ОСОБА_3 А.В. «Про притягнення до матеріальної відповідальності та припинення пільг та компенсацій» №228 від 28 лютого 2019 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позову, зазначав, що оскаржуваний ним наказ є незаконним.

20 серпня 2019 року від відповідача КП Дніпроводоканал ДМР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказували, що наказ є законним та ним встановлені порушення допущені позивачем.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у скасуванні стягнення шкоди шляхом утримання її суми із заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з КП Дніпроводоканал ДМР з 18 липня 2011 року працюючи на посаді заступника головного інженера КП Дніпроводоканал ДМР, а з 09 січня 2019 року на посаді головного інженера підприємства.

Наказом «Про притягнення до матеріальної відповідальності та припинення пільг та компенсацій» №228 від 28 лютого 2019 року головного інженера підприємства ОСОБА_1 , за допущені порушення та збитки заподіяні КП «Дніпроводоканал», було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі середнього місячного заробітку.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності стали результати ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Дніпроводоканал» ДМР Східним офісом Держаудитслужбим з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

В довідці за результатами ревізії, а після завершення планової ревізії й в акті планової ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Дніпроводоканал» ДМР за період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2018 від 12 березня 2019 року №04.06-21/01 було встановлено наступне.

Працівникам підприємства за шкідливі умови праці здійснювалися нарахування і виплата доплат та надавалися додаткові щорічні відпустки за результатами атестації робочих місць.

Ревізією встановлено, що атестації робочих місць на підприємстві проведені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» згідно з наказами КП «Дніпроводоканал» від 10 вересня 2015 року №1270, від 04 лютого 2016 року №168, від 05 вересня 2017 року №1129.

За результатами проведених атестацій робочих місць за умовами праці для визначення та підтвердження права працівників на компенсації за роботу в несприятливих умовах праці по підприємству комісією складалися протоколи засідання атестаційної комісії.

Переліки робочих місць для яких встановлена доплата за умови праці, що відхиляються від допустимих та Переліки професій, працівникам яких надається щорічна додаткова відпустка за роботу в шкідливих умовах праці, затверджені наказами від 10 грудня 2015 року №1710, від 18 лютого 2016 року №242, від 31 жовтня 2017 року №1362 КП «Дніпроводоканал» «Про результати атестації робочих місць».

Ревізією законності встановлення та правильності надання щорічних додаткових відпусток за шкідливі умови праці встановлено, що статтею 76 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322-VIII визначено, що тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР (зі змінами та доповненнями) визначено, що щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Конкретна тривалість відпустки, зазначеної в частині першій цієї статті, встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах.

Колективними договорами КП «Дніпроводоканал» на 2016-2017 роки, 2018-2019 роки визначено перелік професій робітників, яким у відповідності зі «Списком проваджень робіт, професій, і посад з шкідливими і важкими умовами праці», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року №1290, дається право на щорічну додаткову відпустку за роботу пов`язану з негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих чинників за результатами атестації робочих місць.

Вищевказаними переліками, що є додатками до колективних договорів на 2016-2017 роки, 2018-2019 роки, визначена тривалість додаткової відпустки робітників за роботу у шкідливих умовах праці, зокрема: прибиральнику території, прибиральнику службових приміщень, прибиральнику виробничих приміщень - 4 календарні дні; водіям автотранспортних засобів (вантажних та спеціалізованих автомобілів, автобуса) 7 календарних днів; водіям автотранспортних засобів (легкових) 4 календарні дні; комірнику 2 календарних дні; палітурнику документів 1 календарний день; сторожу 3 календарних дні; контролеру водопровідного господарства (з розрахунків, старший, державного, приватного сектору, з підприємствами) 4 календарні дні.

Проте, вищевказані посади (професії) відсутні в розділах ХХХ «Житлово-комунальне господарство», ХХХІІІ «Загальні професії в усіх галузях господарства» додатку 1 «Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку» постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року №1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» (далі Список №1290).

Тобто, колективними договорами на 2016-2017, 2018-2019 роки встановлені додаткові відпустки за шкідливі умови праці робітникам КП «Дніпроводоканал», професії та посади яких відсутні у Списку №1290.

Таким чином, ревізією встановлено зайве нарахування та виплату щорічних додаткових відпусток працівникам підприємства (контролерам водопровідного господарства (з розрахунків, державного сектору, приватного сектору, з підприємствами), сторожам, палітурнику документів, комірнику, водіям автотранспортних засобів) на загальну суму 442.356 грн.30 коп. (за 2016 рік 32.662 грн.93 коп., за 2017 рік 143.269 грн.37 коп., за 2018 рік 266.424 грн.), що є порушенням ст.76 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322-VIII, ст.7 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР (зі змінами та доповненнями), додатку 1 постанови Кабінету Міністрів від 17 листопада 1997 року №1290 «Про затвердження Списку проваджень робіт, професій, і посад з шкідливими і важкими умовами праці та особливий характер праці», п.п.1,8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 №996-XIV (далі Закон України №996).

На суму зайво нарахованих щорічних додаткових відпусток зайво нараховано та перераховано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 94.398 грн.36 коп. (за 2016 рік 7.058 грн.61 коп., за 2017 рік 30.385 грн.94 коп., за 2018 рік 56.953 грн.81 коп.), чим порушено п.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VІ.

Внаслідок виявлених порушень підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 536.754 грн.66 коп. В ході ревізії порушення не відшкодовано. Відповідне порушення призвело до завищення у «Звіті про фінансові результати» собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт і послуг) (рядок 2050) за 2016 рік на суму 39.721 грн.54 коп., за 2017 рік на суму 173.665 грн. 31 коп., за 2018 рік на суму 323.377 грн.81коп., що є порушенням п.1 ст.3 Закону України №996, п.4 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73.

Також, ревізією встановлено, що на підставі проведеної атестації та у відповідності до «Переліку професій робітників з визначеною тривалістю щорічної додаткової відпустки робітників за роботу у шкідливих умовах праці», що є додатками до колективних договорів на 2016-2017, 2018-2019 роки охоронникам КП «Дніпроводоканал» встановлено щорічну додаткову відпустку за шкідливі умови праці тривалістю 3 календарних дні.

Атестація робочих місць на посаду охоронника проведена відповідно до наказу КП «Дніпроводоканал» від 10 вересня 2015 року №1270 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці для визначення та підтвердження права працівників на компенсації за роботу в несприятливих умовах праці по підприємству».

Ревізією встановлено, що для оцінки факторів виробничого середовища та трудового процесу на робочих місцях з метою їх атестації та оформленням відповідних протоколів досліджень було укладено договір на створення (передачу) науково-технічної продукції від 21 жовтня 2015 року №512132 між КП «Дніпроводоканал» та Державним закладом «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» Н-ВТК «Гігієніст».

Відповідно до проведеної атестації та заповненої картки умов праці №66 за професією (посадою) охоронника підприємством здійснена оцінка виробничого середовища і трудового процесу, за результатами якої виявлено на робочому місці охоронника в наявності 1 шкідливий фактор - напруженість праці 3 класу 3 ступеню.

Тривалість надання додаткової щорічної відпустки працівникам визначаються наказом Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 31 грудня 1997 року №383/55 «Про затвердження Показників та критеріїв умов праці, за якими надаватимуться щорічні додаткові відпустки працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних з негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів». Надання додаткової відпустки за шкідливим виробничим фактором «напруженість праці 3 класу 3 ступеню» наказом №383/55 не передбачено. Таким чином, охоронникам КП «Дніпроводоканал» безпідставно встановлено щорічну додаткову відпустку тривалістю 3 календарних дні.

Отже, ревізією законності встановлення та правильності надання щорічних додаткових відпусток за шкідливі умови праці встановлено зайве нарахування та виплату щорічних додаткових відпусток охоронникам КП «Дніпроводоканал» на загальну суму 80.642 грн.71 коп. (за 2016 рік 6.342 грн. 82 коп., за 2017 рік 30.962 грн.23 коп., за 2018 рік 43.337 грн.66 коп.), що є порушенням п.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 31 грудня 1997 року №383/55 «Про затвердження Показників та критеріїв умов праці, за якими надаватимуться щорічні додаткові відпустки працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних з негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів», п.1,8 ст.9 Закону України №996.

На суму зайво нарахованих щорічних додаткових відпусток зайво нараховано та перераховано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 17.032 грн.79 коп. (за 2016 рік 1.333 грн.66 коп. за 2017 рік 6.566 грн.42 коп., за 2018 рік 9.132 грн.71 коп.), чим порушено п.5 ст.8 Закону України №2464.

Внаслідок виявлених порушень, підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 97.675 грн.50 коп. Відповідне порушення призвело до завищення у «Звіті про фінансові результати» собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт і послуг) (рядок 2050) за 2016 рік на суму 7.676 грн.48 коп., за 2017 рік на суму 37.528 грн.65 коп., за 2018 рік на суму 52.470 грн.37 коп., що є порушенням п.1 ст.3 Закону України №996, п.4 розділу І П(с)БО №1.

Ревізією законності встановлення та правильності надання доплат за шкідливі умови праці встановлено, що на підставі проведеної атестації та відповідно до «Переліку професій, яким встановлені пільги і компенсації, передбачені законодавством, та компенсації за роботу у шкідливих умовах праці за рахунок коштів підприємства», що є додатками до колективних договорів на 2016-2017, 2018-2019 роки контролерам водопровідного господарства (державного сектору, приватного сектору, з підприємствами) встановлено доплату за шкідливі умови праці в розмірі 4%.

Підпунктом 1.1 п.1 «Типового положення про оцінку умов праці на робочих місцях і порядку застосування галузевих переліків робіт, на яких можуть встановлюватися доплати робітникам за умови праці», затвердженого постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питань Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 03 жовтня 1986 року №387/22-78 визначено, що фактичний стан умов праці оцінюється на робочих місцях, де виконуються роботи, передбачені галузевим переліком робіт з важкими і шкідливими, особливо важкими і особливо шкідливими умовами праці, на яких можуть встановлюватися доплати робітникам за умови праці, затвердженим міністерством, відомством за погодженням з ЦК профспілки.

Додатком 2 «Типовий перелік робіт з тяжкими і шкідливими умовами праці на яких можуть встановлюватися доплати робочих за умови праці на підприємствах і в організаціях водопровідно-каналізаційного господарства» постанови Державного комітету СРСР по праці і соціальних питань та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 13 жовтня 1986 року №404/23-53 «Про затвердження типових переліків робіт з тяжкими і шкідливими умовами праці, на яких можуть встановлюватися доплати робочих за умови праці на підприємствах комунального господарства та побутового обслуговування населення» робота контролерів водопровідного господарства не віднесена до робіт з тяжкими і шкідливими умовами праці. Таким чином, підприємством безпідставно нарахована та виплачена доплата за шкідливі умови праці контролерам водопровідного господарства.

Отже, ревізією встановлено зайве нарахування та виплату доплати за шкідливі умови праці контролерам водопровідного господарства (державного сектору, приватного сектору, з підприємствами) на загальну суму 491.933 грн. 26 коп.(за 2016 рік 118.936 грн.21 коп., за 2017 рік 148.936 грн.88 коп., за 2018 рік 224.060 грн.17 коп.), що є порушенням п.п.1.1 п.1 «Типового положення про оцінку умов праці на робочих місцях і порядку застосування галузевих переліків робіт, на яких можуть встановлюватися доплати робітникам за умови праці» затвердженого постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питань Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 03 жовтня 1986 року №387/22-78, Додатку 2 «Типовий перелік робіт з тяжкими і шкідливими умовами праці на яких можуть встановлюватися доплати робочим за умови праці на підприємствах і в організаціях водопровідно-каналізаційного господарства» постанови Державного комітету СРСР по праці і соціальних питань та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 13 жовтня 1986 року №404/23-53 «Про затвердження типових переліків робіт з тяжкими і шкідливими умовами праці, на яких можуть встановлюватися доплати робочим за умови праці на підприємствах комунального господарства та побутового обслуговування населення», п.1,8 ст.9 Закону України №996.

На суму зайво нарахованих доплат за шкідливі умови праці зайво нараховано та перераховано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 106.425 грн.73 коп. (за 2016 рік 144.534 грн.23 коп., за 2017 рік 181.154 грн. 55 коп., за 2018 рік 272.670 грн.21 коп.), чим порушено п.5 ст.8 Закону України №2464.

Внаслідок виявлених порушень, підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 598.358 грн.99 коп. Відповідне порушення призвело до завищення у «Звіті про фінансові результати» собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт і послуг) (рядок 2050) за 2016 рік на суму 144.784 грн.74 коп., за 2017 рік на суму 181.746 грн. 84 коп., за 2018 рік на суму 273.668 грн.76 коп., що є порушенням п.1 ст.3 Закону України №996, п.4 розділу І П(с)БО №1.

За виявлені порушення адміністрацією підприємства було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі середнього місячного заробітку саме головного інженера підприємства ОСОБА_1 , який відповідно до наказу №1270 від 10 вересня 2015 року був призначений заступником голови атестаційної комісії, до повноважень якого відносились складання та затвердження протоколів засідання атестаційної комісії для підтвердження права працівників на пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що наказ «Про притягнення до матеріальної відповідальності та припинення пільг та компенсацій» № 228 від 28 лютого 2019 року є законним, винесеним з додержанням норм законодавства, а тому законних та обґрунтованих підстав для його скасування не має.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про законність наказу, втім не може погодитись саме з п.2.1 даного наказу у зв`язку з наступним.

У відповідності до роз`яснень, викладених в абз.2 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3,137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Главою IX Кодексу законів про працю України визначені гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Так, статтею 130 КЗпП України встановлені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Як зазначено у статті, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст.138 КзпП).

З наведеного слід зазначити, що відсутність підстав чи однієї з обов`язкових умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Оспорюваний позивачем наказ на думку колегії суддів є законним та обґрунтованим, прийнятий на підставі встановлених ревізією порушень.

Втім колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до вимог статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

У зв`язку з зазначеним, пункт 2.1 оспорюваного наказу №228 від 28 лютого 2019 року є незаконним та підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині наявності правових підстав для визнання незаконним та скасування пункту 2.1 оспорюваного наказу №228 від 28 лютого 2019 року заслуговують на увагу та є такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився порушень норм матеріального права в частині відмови у скасуванні стягнення шкоди шляхом утримання її суми із заробітної плати, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2019 року в частині відмови у скасуванні стягнення шкоди шляхом утримання її суми із заробітної плати ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в цій частині позов ОСОБА_1 задовольнити, визнати незаконним та скасувати п.2.1 наказу в.о. директора комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради Довганя А.В. Про притягнення до матеріальної відповідальності та припинення пільг та компенсацій №228 від 28 лютого 2019 року. В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.