ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/861/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

з участю секретаря Чукля Д.І.

з участю заявника ОСОБА_1 , адвоката Рукавець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 липня 2019 року (головуючий суддя Сливка Л.М., повний текст рішення складено 02 липня 2019 року) у цивільній справі № 607/15387/19 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Скиба Віталій Михайлович, заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи - ОСОБА_3 , якого слід визнати кривдником, заборонити останньому протягом шести календарних місяців з моменту винесення рішення, наближатись на 100 метрів до нього - ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватись з ним, наближатись до місця реєстрації ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Про винесення такого припису просить повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем реєстрації, проживання (перебування) ОСОБА_1 та повідомити про видачу обмежувального припису уповноважені підрозділи департаменту виконавчих органів Тернопільської міської ради.

В обґрунтування заяви вказує на те, що ОСОБА_3 є його зятем. Із 2013 року він проживає без реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 . У цьому ж помешканні проживає і він. З моменту вселення ОСОБА_3 систематично здійснює фізичне та психологічне насильство щодо нього, з метою приниження його гідності, утвердження свого авторитету в очах оточуючих. Ці обставини, на думку ОСОБА_1 , підтверджуються копіями його звернень до органів державної влади. З метою унеможливлення таких вчинків у майбутньому заявник і просить винести по відношенню до ОСОБА_3 обмежувальний припис.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02 липня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги викладені у заяві задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 2013 року ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_1 . З моменту його проживання ОСОБА_3 здійснює систематичне, фізичне та психологічне насильство щодо нього, з метою приниження його гідності, утвердження свого авторитету в очах оточуючих, систематично погрожує йому фізичною розправою, застосовує фізичну силу щодо нього, внаслідок чого це спричинило у нього побоювання щодо його безпеки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_3 є зятем заявника ОСОБА_1 ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Разом з ним проживають дочка - ОСОБА_5 дружина заявника - ОСОБА_6 , чоловік дочки, зять заявника - ОСОБА_3 (без реєстрації) та онучка заявника - ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами до правоохоронних органів з проханням вжити необхідних заходів щодо припинення протиправних дій ОСОБА_3 , зокрема:

20.03.2019 року - звернення ОСОБА_1 про те, що по місцю проживання зять ОСОБА_8 вчиняє конфлікт;

07.06.2018 року - звернення ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій його дружини ОСОБА_6 доньки ОСОБА_9 та зятя ОСОБА_3 , які постійно йому погрожують та виганяють його з квартири.

12.03.2019 року - звернення ОСОБА_1 про те, що по місцю проживання зять ОСОБА_3 погрожує йому фізичною розправою; 24.03.2019 року - звернення лікаря ТМКЛ №1 про те. що до них звернувся ОСОБА_1 діагноз: забій нижньої третини лівого передпліччя, зі слів травми отримав 23.03.2019 року по місцю проживання від зятя ОСОБА_3 ;

07.03.2018 року - звернення ОСОБА_1 про те. що по місцю проживання зять ОСОБА_3 погрожує йому фізичною розправою;

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежуваного припису, суд першої інстанції виходив з того, що надані ОСОБА_1 заяви до правоохоронних органів, де він вказує на ОСОБА_3 як на кривдника, самі по собі не доводять того, що останній таким являється.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Згідно ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII)

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 76 цього Кодексу встановлює, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннями ст. 81 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із наявних у справі звернень ОСОБА_1 , рапортів працівників поліції, у них містяться обставини про вчинення щодо ОСОБА_1 ОСОБА_3 домашнього насильства, проте, згідно матеріалів справи та змісту самих рапортів, обставини про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства не перевірені та не підтверджені. У справі відсутнє будь-яке рішення по суті розгляду заяви ОСОБА_1 .

З врахуванням встановлених обставин у справі та наведених норм права, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність вимог заявника.

Доводи ОСОБА_1 про те, що наявні у справі його заяви, рапорти працівників поліції стверджують про те, що ОСОБА_3 є його кривдником, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини у заявах та рапортах не підтвердженні будь-якими доказами.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2019 року.

Головуючий : Ходоровський М.В.

Судді : Бершадська Г.В.

Гірський Б.О.