22-ц/804/2374/19
221/5074/18

Головуючий у 1-й інстанції Мохов Є.І.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Биліни Т.І.

за участі секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області, постановлено 02 липня 2019 року у м.Волноваха (повний текст складено 11 липня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Донська селищна рада Волноваського району Донецької області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу,-

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу. Просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування нежитловим приміщенням «колясочної», розташованим на 1-му поверсі 6-го під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановлених дверей в тамбурі до нежитлового приміщення «колясочної» та цеглової кладки, відновити попередній стан приміщення тамбуру. Стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2200 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що у травні 2017 року відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є власниками квартири АДРЕСА_2 , та ОСОБА_4 , власник квартири АДРЕСА_3 , самовільно зайняли нежитлове приміщення «колясочну», встановивши у тамбурі двері та зачинивши їх на ключ, що спричинило неможливість доступу до вказаного приміщення загального користування позивачу та іншим власникам квартир 6-го під`їзду багатоквартирного будинку.

04 травня 2017 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до Донського будинкоуправління із заявою про закладення дверей «колясочної», проте відповіді чи згоди будинкоуправління вони не отримали. В той же день відповідачі звернулися до Донської селищної ради із заявою про звільнення приміщення коляскової від сміття, велосипедів, колясок, т.я. все це викликає шум, стук та порушує їхній спокій.

За заявою позивача та інших мешканців під`їзду ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ОСОБА_7 , ОСОБА_11 на дії відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , рішенням Донської селищної ради №43 від 11 травня 2017 року мешканців будинку зобов`язано використовувати нежитлове приміщення «колясочної» за цільовим призначенням, не перешкоджати спільному користуванню місцями загального користування. Однак відповідачі рішення селищної ради не виконують.

Аналогічні звернення мешканців будинку були предметом розгляду також Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області та Волноваської РДА.

Здійсненні відповідачами переобладнання у коридорі загального користування завдають незручностей та погіршують умови проживання, перешкоджають вільному доступу до приміщення загального користування «колясочної». На прохання позивача щодо вирішення вказаної ситуації відповідачі не реагують, не відчиняють вхідних дверей та уникають зустрічі.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив, що вимоги позивача до відповідачів є безпідставними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 1760 грн. 80 коп.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд помилково зазначив у рішенні, що треті особи ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, оскільки вони були присутніми в судовому засіданні, підтримали заявлені позовні вимоги та надали пояснення, що саме відповідачі у травні 2017 року заклали двері тамбуру, встановили замок та перешкоджають жителям під`їзду користуватися спільним приміщенням «колясочної». Поза увагою суду залишилось те, що відповідачі зверталися із заявою до будинкоуправління з проханням закласти двері, але відповіді чи згоди не отримали, що вони не виконують рішення селищної ради.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що задоволення вимог позивача по відношенню до відповідачів призведе до порушення прав відповідачів на сумісну власність.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Треті особи: представник Донської селищної ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 надали заяви про неможливість явки до суду та розгляд справи за їх відсутності. У своїх заявах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтримали вимоги позивача ОСОБА_1

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду суду не надали.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України колегія, суддів визнала неявку вказаних осіб такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_12 , третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 41 Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою ст.319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, який на законній підставі набув право власності, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до технічного плану на 1-му поверсі 6-го під`їзду багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 АДРЕСА_5 та поряд з ними нежитлове приміщення «колясочна» ( АДРЕСА_6 , пл.10,0 кв.м.), вхід до яких здійснюється із коридору загального користування, сходова клітка (CLXXVII, пл.16,4 кв.м.).

Власником квартири АДРЕСА_7 є відповідач ОСОБА_4 , квартири АДРЕСА_2 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

09 липня 2018 року комісія у складі депутата ОСОБА_13 , представника Донської селищної ради Сероусова Т.П., виконуючого обов`язки директора Будинкоуправління ОСОБА_14 та мешканців будинку кв. АДРЕСА_8 ОСОБА_8 , кв. АДРЕСА_9 ОСОБА_5 провела обстеження фактичного стану нежитлового приміщення «колясочної», розташованого на 1-му поверсі 6-го під`їзду будинку АДРЕСА_1 .

Актом обстеження встановлено самовільне заняття приміщення загального користування, частини коридору на 1-му поверсі 6-го під`їзду за рахунок встановлення перегородки, дверей і замка. Доступ до приміщення обмежений встановленими дверима і замком. Зі слів мешканців цього під`їзду ОСОБА_6 кв. АДРЕСА_10 ОСОБА_15 кв. АДРЕСА_11 ОСОБА_5 кв. АДРЕСА_12 , ОСОБА_9 АДРЕСА_13 двері та замок встановив ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_2 . Згідно поверхового плану 1-го поверху технічного паспорту будинку в даному приміщенні перегородка і двері не передбачені.

Матеріали справи не містять, а учасники судового процесу не заперечували відсутність проектної та дозвільної документації на встановлення перегородки з дверима біля групи житлових квартир № НОМЕР_1 -№82 та нежитлового приміщення «колясочної».

У частинах першій та другій ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011, положення п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, та згідно із Конституцією України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого.

За змістом зазначеного висновку, будь-який власник або інша особа, яка на відповідній правовій підставі користується житловим чи нежитловим приміщенням, не наділяється абсолютним правом вирішувати порядок використання (переобладнання, перепланування тощо) місць загального користування чи на власний розсуд обмежувати інших співвласників у цьому.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі зазначені обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту.

Як визначено у Конвенції, кожен, чиї права та свободи порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суди мають визначить, чи є такий спосіб ефективним, вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та забезпечувати його поновлення.

Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст. 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 04 травня 2017 року зверталися до Донського будинкоуправління із заявою про закладення дверей «колясочної» посилаючись на те, що скрип велосипедів та колясок завдає їм клопоту, яка була зареєстрована у журналі заявок жителів смт.Донське.

В той же день, 04 травня 2017 року, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до Донської селищної ради із заявою про надання допомоги у звільненні приміщення «колясочної», яке не передбачене генеральним планом будинку. Посилалися на те, що в приміщенні знаходиться сміття, велосипеди, коляски, все це викликає шум, стук та порушує їхній спокій.

11 травня 2017 року позивач разом з іншими мешканцями під`їзду ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 звернулися до Донської селищної ради із заявою про вжиття заходів впливу до мешканців першого поверху ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які створили перешкоди у спільному користуванні нежитловим приміщенням «колясочної», вхідні двері до якої вони заблокували, самовільно виставили їх коляски, які вони вимушені тепер піднімати на поверхи та зберігати в квартирах.

Виконавчим комітетом Донської селищної ради розглянуто заяви мешканців 6-го під`їзду будинку АДРЕСА_1 та рішенням №43 від 11 травня 2017 року зобов`язано мешканців цього будинку використовувати нежитлове приміщення, розташоване в АДРЕСА_14 , за АДРЕСА_15 призначенням. Не перешкоджати мешканцям під`їзду спільно користуватись нежитловим приміщенням.

13 червня 2017 року мешканці 6-го АДРЕСА_16 АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 ОСОБА_17 (кв. АДРЕСА_17 ), ОСОБА_8 (кв. АДРЕСА_8 ), ОСОБА_18 (кв. АДРЕСА_18 ), ОСОБА_5 (кв. АДРЕСА_9 ), ОСОБА_16 (кв. АДРЕСА_19 ), АДРЕСА_20 ОСОБА_19 АДРЕСА_13 ), ОСОБА_20 (кв АДРЕСА_21 АДРЕСА_22 ), ОСОБА_21 (кв. АДРЕСА_23 ) звернулися із заявою до Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області про невиконання мешканцями 1-го поверху кв. АДРЕСА_2 Пашпадур ОСОБА_22 Г. та ОСОБА_3 рішення виконкому Донської селищної ради №43 від 11 травня 2017 року, які перекрили вільний доступ до нежитлового приміщення «колясочної», встановивши у загальному коридорі двері і замок.

За даним зверненням Волноваським ВП ГУНП в Донецькій області була проведена перевірки, за результатами якої прийнято рішення про припинення подальшого розгляду матеріалів згідно ст.15 Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку з тим, що вказані обставини відносяться до цивільно-правових відносин, розгляд яких здійснюється в рамках судочинства.

Аналогічні звернення щодо розблокування входу і звільнення нежитлового приміщення «колясочної» у серпні та вересні 2017 року були предметом розгляду Волноваської РДА, яка також рекомендувала для вирішення даного питання звернутися до суду.

Суд першої інстанції також залишив поза увагою, що відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву вказував, що саме він на прохання ОСОБА_4 встановив замок у двері тамбуру. Відповідач ОСОБА_4 в суді першої інстанції не заперечувала того, що виходячи з міркувань безпеки, у разі відсутності її та відповідачів ОСОБА_23 , двері тамбуру були закриті на замок (технічний запис судового засідання від 02 липня 2019 року).

В ході судового розгляду відповідачами не надано доказів на підтвердження доводів про те, що нежитлове приміщення, яке є предметом спору, знаходиться у вільному доступі. Що стосується акту від 19 березня 2019 року, то останній не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки з його змісту не вбачається ким був складений та встановлені особи, що його підписали.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, адже відповідачі будучи власниками та проживаючи у квартирах № АДРЕСА_7 та АДРЕСА_2 користуються прилеглим до цих квартир тамбуром, побудованим без відповідних дозвільних документів у коридорі загального користування, через який чиняться перешкоди позивачу у вільному доступі до нежитлового приміщення загального користування «колясочної», а відтак порушене право підлягає захисту.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. У зв`язку з цим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання +704,80):3).

Вимоги про відшкодування витрат по наданню правничої допомоги у розмірі 2200 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано первинних платіжних документів на підтвердження понесених витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням «колясочної», розташованому на 1-му поверсі 6-го під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 , задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 демонтувати самовільно встановлені двері та цеглову кладку в тамбурі до нежитлового приміщення «колясочної», розташованого на 1-му поверсі 6-го під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 , та відновити попередній стан приміщення тамбуру.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 587 грн. 43 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна