З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
07.11.2019 року м.Мостиська
провадження № 2/448/554/19
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя Білоус Ю.Б.,
при секретарі судового засідання Романченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , - не з`явився,
відповідачка ОСОБА_2 , - не з`явилась,
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він являється власником будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказане будинковолодіння належить йому на праві приватної власності згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.06.2017 року. Стверджує, що окрім нього в даному будинку зареєстровані його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Зазначає, що в будинку також зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 , відповідачка по справі. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.12.2017 року шлюб між ним, позивачем та ОСОБА_2 , - розірвано. Вказаний будинок відповідачка ОСОБА_2 задовго до розірвання шлюбу покинула добровільно (серпень місяць 2016р.), забравши усі свої речі.
Покликається на те, що через формальну прописку ОСОБА_2 в його будинку, він змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, також не в змозі через наведені обставини оформити субсидію.
Стверджує, що факт не проживання відповідачки ОСОБА_2 в належному йому на праві власності житловому будинку підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання Шегинівської сільської ради Мостиського району.
З огляду на наведене, просив суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , 1975р.н., такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд слухати справу у його відсутності та проти винесення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_2 була своєчасно і належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явилася і не повідомила про причини своєї неявки, а також від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності.
Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача ОСОБА_1 , який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідачки ОСОБА_2 і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України.
Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини такої, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , позивачу по справі, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.06.2017 року.
Встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.12.2017 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 і відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано.
Із акту обстеження матеріально побутових умов господарства ОСОБА_1 від 16.01.2019 року, відомо, що в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровано четверо осіб, в тому числі і відповідачка по справі ОСОБА_2 , однак така з серпня місяця 2016 року в даному будинку не проживає.
Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, ОСОБА_2 , 1975р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас відповідачка ОСОБА_2 , 1975р.н. зареєстрованим/знятим з реєстрації за вказаною вище адресою, не значиться.
У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Виходячи зі змісту положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом.
Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст.391 ЦК України).
Отже із вищенаведеного вбачається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Слід зазначити те, що з 1994 року (часу реєстрації шлюбу) і по серпень місяць 2016 року (часу припинення фактичних шлюбних відносин), сторони по справі, зокрема ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , постійно мешкали у спірному житловому будинку, та таким чином відповідачка набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до частини першої статті 402, частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Таким чином, на період проживання у шлюбі відповідачка ОСОБА_2 , набула особистого сервітуту, що полягав у праві користування будинку. Такий сервітут є тимчасовим.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Оскільки підставою для встановлення особистого сервітуту було факт реєстрації шлюбу у поєднанні з фактом добровільного вселення відповідачки ОСОБА_2 , до будинку позивача, то факт припинення сімейних відносин тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту, оскільки особи, що проживають у будинку, що належить іншій особі втратили статус членів сім`ї власника.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Як вже судом було встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2 , 1975р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 спільним побутом із відповідачкою ОСОБА_2 не пов`язаний, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі пункту 4 частини першої, частини другої статті 406 ЦК України.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постановах від 09 жовтня 2019 року та від 19.08.2019 року в справах №№695/2427/16-ц, 369/9681/17, відповідно, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України.
В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачкою ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 , як власником житла, щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження за відповідачкою права на користування житлом на час його відсутності.
Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідачки ОСОБА_2 у належному позивачу житловому будинку у період з серпня місяця 2016 року по даний час, факту чинення їй перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачкою дій у зазначений період часу, які б свідчили про її намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_2 без поважних причин була відсутня у спірному жилому приміщенні понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, остання самостійно залишила дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (більше трьох років) не намагалася вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком їй не чинилось і вона добровільно обрала собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідачки у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачу у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_2 .
Оскільки позивач ОСОБА_1 , не наполягає на стягненні з відповідачки ОСОБА_2 судових витрат у виді сплаченого судового збору, суд залишає їх фактично понесеним.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , 1975 року народження, такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , належного на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.Б. Білоус
Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , 1975р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 07.11.2019 року.