КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 760/213/19

провадження № 22-ц/824/13369/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Голуб С.А., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Київ від 01 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича, Міністерства оборони України про захист честі та гідності, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича про захист честі та гідності, в якому просив визнати знаки розрізнення до погонів, затверджені наказом Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року №370 «Про затвердження зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв», такими, що порушують честь та гідність громадянина України ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що звернувся до Кабінету Міністрів України з листом, в якому виклав абсолютно нову на той час ідею про зміну на погонах усіх українців зірок російських окупантів на нові, суто українські, історично уславлені, державно-патріотичні, абсолютно зрозумілі, вмить пояснювальні розрізняльні познаки - козацькі тризуб і булава.

Указує, що у відповідь на своє звернення він отримав лист від Міністерства оборони України від 16 квітня 2014 року №348/5/4515, яким, за дорученням Кабінету Міністрів України та Міністерством України, Тилом Збройних Сил України надано відповідь, що на час розгляду звернення позивача, нова система знаків розрізнення проходила внутрішнє погодження.

Наказом Міністра оборони України від 18 липня 2017 року №370 «Про затвердження зразків військової форми та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв», зазначені знаки розрізнення було затверджено.

Зазначає, що група розробників, на підставі окремого доручення Міністра Оборони України від 26 травня 2015 року, не дотрималась непорушного й непохитного ствердження - «Україна єдина та неділима», й навмисно, як вважає позивач, поділила українців на три сорти. Перший сорт Збройні Сили України - на погонах у ґудзику й на ромбах хрести. Другий сорт Військові Морські Сили - на погонах якір та тризуб. Третій Сорт Нова Поліція - на погонах восьмикутна зірка й ромашка.

Позивач посилається на те, що при прийнятті зазначених знаків розрізнення з боку Міністра оборони України були порушені його права, передбачені статтями 3, 11, 28 Конституції України. Своїми діями відповідач під час підписання окремого доручення з метою розробки знаків розрізнення, предметів повсякденної, парадно-вихідної та парадної форми одягу військовослужбовців Збройних Сил України від 26 травня 2015 року, порушив особисті честь та гідність позивача, як українця та патріота. Позивача не було запрошено до співбесіди, не включено до групи розробників до окремого доручення з метою розробки знаків розрізнення, предметів повсякденної, парадно-вихідної та парадної форми одягу військовослужбовців Збройних Сил України від 26 травня 2015 року, не було проведене публічне обговорення й слухання громадою всієї України.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Київ від 01 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича, Міністерства оборони України про захист честі та гідності відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

Указує, що суд першої інстанції посилався на норми права, які суперечать Конституції України та направлені на роз`єднання громадян України, оскільки наявність єдиного розрізняльного позначення об`єднує громадян, які боронять суверенітет і територіальну цілісність держави.

01 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити у задоволені апеляційної скарги у повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції у силі.

11 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній просив відмовити у долучені до справи відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із статтею 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно із статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканою. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Главою 3 ЦК України визначені способи захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу судом, якими можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, зокрема способами, визначеними у статтях 277, 278 ЦК України.

Обраний позивачем спосіб захисту про визнання знаків розрізнення до погонів, затверджених наказом Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року №370 «Про затвердження зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв», такими, що порушують честь та гідність позивача не передбачений ні загальними, ні спеціальними способами захисту.

Право на захист вважається одним з основних елементів будь-якого цивільного права і визначається як нормативно врегульована можливість управомоченого суб`єкта застосувати засоби правоохоронного характеру для відновлення порушеного права та застосування передбачених законом методів для припинення дій, внаслідок яких право було порушено.

Обраний позивачем спосіб, а саме визнання знаків розрізнення до погонів такими, що порушують честь та гідність позивача, не є таким що відновлює його порушене право, чи припиняє дію, внаслідок якої його право було порушене, оскільки не припиняє дію самого нормативно-правового акта, яким затверджені знаки.

Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні також зроблено висновок, що затверджені наказом Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року №370 "Про затвердження Зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв", прийнятого на виконання вимог частини 5 статті 7 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", знаки розрізнення жодним чином не заперечують цінності позивача як унікальної біопсихосоціальної цінності, а також не впливають на позитивну соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності його діянь.

Виходячи зі встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання у скарзі на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність фактів, які б доводили, що знаки розрізнення до погонів, що затверджені наказом Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року №370 "Про затвердження зразків військової форми одягу та загальних вимог до знаків розрізнення військовослужбовців та ліцеїстів військових ліцеїв" порушують честь та гідність позивача, як громадянина України, колегія суддів відхиляє, оскільки судом надана оцінка усім доводам позивача та запереченням відповідача.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до незгоди скаржника з висновком суду, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Київ від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді С.А. Голуб

С.О. Журба