Справа № 303/3797/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/3797/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 листопада 2018 року, повний текст якого складено 5 листопада 2018 року, головуючий суддя Монич В.О., -

встановив:

ОСОБА_1 22.06.2018 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. 17.02.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI», д/н НОМЕР_1 . Винним у ДТП є ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Мукачівського міськрайонного суду від 13.03.2018 у справі про адміністративне правопорушення.

Внаслідок ДТП автомобілю позивача були завдані пошкодження на суму 241067,13 грн, що підтверджується звітом від 07.03.2018 № 36/03/2018, виконаним оцінювачем ОСОБА_3 , за проведення оцінки позивач сплатив 2000,00 грн. З цієї суми 99000,00 грн були відшкодовані страховиком, решта майнової шкоди в сумі 144067,13 грн залишилася невідшкодованою. Відповідач не бажає добровільно відшкодувати належну з нього шкоду, тоді як за правилами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, він зобов`язаний її відшкодувати.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України щодо відшкодування шкоди в частині, не покритій страховим відшкодуванням, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_2 144067,13 грн на відшкодування майнової шкоди та покласти на нього судові витрати.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.11.2018 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 144067,13 грн на відшкодування майнової шкоди, а також 1447,68 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26.12.2018 заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності фактичних і правових підстав для покладення на заподіювача шкоди обов`язку її відшкодування потерпілому в частині, не покритій страховим відшкодуванням.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук О.М., рішення суду оскаржив як незаконне та необґрунтоване. У скарзі наводить такі доводи.

Відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і не мав можливості взяти участь у судових засіданнях. Крім того, відповідач не мав можливості скористатися правовою допомогою адвоката, оскільки відповідну угоду уклав лише 21.11.2018, коли рішення в справі вже було ухвалене.

Визначена звітом від 07.03.2018 № 36/03/2018 вартість матеріального збитку завищена. Так, вартість відновлювального ремонту автомобіля визначена в розмірі 639604,12 грн із посиланням на ціни, вказані в ремонтних калькуляціях, які є додатками до звіту, однак, у справі цих документів немає. Середня вартість в Україні аналогічних транспортних засобів, обрана для порівняння, вказана у звіті як 19660,16 дол. США, але джерело цих відомостей не вказане і підтвердження таким цінам немає. Натомість ринкова вартість транспортного засобу після пошкодження явно занижена (202699,86 грн) і не відповідає реальній залишковій вартості пошкодженого автомобіля. Ці обставини тягтимуть заявлення відповідачем клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Суд припустився порушень процесуального права і щодо порядку розгляду справи. Справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а рішення в ній було ухвалене заочне, тоді як спрощене позовне провадження не передбачає можливості заочного розгляду справи.

Сторона просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

У відзиві на апеляцію позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається на обставини, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає, що відповідач отримав документи позову і на свій розсуд розпорядився своїм правом на захист від нього. Доводи апеляції щодо незаконності судового рішення бездоказові, а дії відповідача та його представника, на думку позивача, вказують на зловживання ними своїми процесуальними правами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бахтина В.В., які апеляцію не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Андрейчука О.М., які будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судові засідання не з`являлися, представник відповідача заявою від 12.08.2019 просив розглянути справу у відсутність сторони відповідача, інших клопотань не заявляли, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем з відповідних підстав вимог; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог, підстав позову, доводів і вимог апеляційної скарги (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 12, 13, ст.ст. 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України:

цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, в тому числі, із заподіяння шкоди;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 22, 1166, 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 979, ст. 980 ч. 1 п. 3, ст.ст. 999, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 21, Розділу ІІІ України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV), особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено, що 17.02.2018 на автодорозі Київ Чоп (785 км) сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований у Республіці Польща, яким керував ОСОБА_2 , зіткнувся з автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження автомобіля позивача, обставини ДТП зафіксовані, а вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 і ст. 122-4 КУпАП, встановлена постановою Мукачівського міськрайонного суду від 13.03.2018 та іншими матеріалами справи (а.с. 5-7 та ін.).

З матеріалів ПрАТ «УТСК», що надійшли до апеляційного суду 30.10.2019 при листі від 25.10.2019 № 437-ю, випливає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (ПрАТ «УТСК»), страховий поліс № АМ/2051214, дійсний на період з 30.12.2017 по 29.06.2018 із установленою франшизою в розмірі 1000,00 грн.

Пошкодження автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , були зафіксовані атом огляду колісного транспортного засобу від 21.02.2018, складеним оцінювачем, аварійним комісаром Асистуючої компанії «Укравтоекспертиза» ОСОБА_3 в рамках фіксації обставин страхового випадку. За заявою потерпілого ОСОБА_1 від 21.02.2018 про отримання страхового відшкодування ПрАТ «УТСК» склала страховий акт № 89-19 та розрахунок № 89-18 розміру страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ, якими зафіксувала такі параметри страхового відшкодування:

ринкова вартість транспортного засобу до моменту ДТП 443766,99 грн;

вартість відновлювального ремонту 639604,12 грн;

вартість ліквідних залишків 202699,86 грн;

розмір безумовної франшизи 1000,00 грн;

страхова сума (ліміт відповідальності) 100000,00 грн;

розмір збитку 241067,13 грн (різниця між ринковою вартістю транспортного засобу до моменту ДТП і його вартістю після ДТП);

оскільки збиток є більшим ліміту відповідальності страховика, то сума страхового відшкодування становить 99000,00 грн.

Страхове відшкодування в сумі 99000,00 грн було виплачене страховиком потерпілому ОСОБА_1 , що підтверджується листом ПрАТ «УТСК» від 06.07.2018 № 350-у (а.с. 22) і визнано позивачем.

За заявою ОСОБА_1 від 21.02.2018 оцінювач ОСОБА_3 склав 07.03.2018 Звіт № 36/03/2018 про визначення вартості матеріального збитку, текстову частину якого (без додатків) позивач додав до позовної заяви (а.с. 8-13). Під час апеляційного розгляду справи позивач надав суду оригінал зазначеного Звіту в повному обсязі з додатками (а.с. 151-186). За здійснення оцінки та визначення вартості матеріального збитку позивач ОСОБА_1 сплатив оцінювачу 2000,00 грн (а.с. 4).

Звітом від 07.03.2018 № 36/03/2018 при визначенні розміру завданого потерпілому пошкодженням транспортного засобу матеріального збитку застосовані такі параметри:

ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження 443766,99 грн;

ринкова вартість автомобіля після його пошкодження 202699,86 грн

вартість відновлювального ремонту 639604,12 грн;

коефіцієнт фізичного зносу 0,7;

вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 241067,13 грн;

вартість матеріального збитку 443766,99 грн.

ЦК України встановлені правила, відповідно до яких реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 22 ч. 2 п. 1, ст. 1192).

Аналогічно регулює це питання і Закон № 1961-IV, який передбачає, зокрема, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди … майну третьої особи; у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 22 п. 22.1., ст. 29).

Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Мінюсту України і Фонду держмайна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (реєстрація в Мінюсті України від 24.11.2003 за № 1074/8395), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу і розмір матеріального збитку, завданого його пошкодженням, визначаються з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу (його складових), розрахованого за відповідними правилами, що враховують реальний стан і вартість об`єкта на момент ДТП, поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості, що вживається в Методиці (п.п. 1.1.-1.4., п. 1.6. абз. 18, 39, 40, 49, п.п. 2.4., 3.9., 4.1., 5.1., 7.1., 7.17., 8.1.-8.3., 8.5. та ін.).

Законом № 1961-IV передбачено також, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим; ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30 п. 30.1.);

якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30 п. 30.2.).

Тобто, відшкодуванню потерпілому підлягають саме реальні збитки (реальна вартість втраченого майна або реальна вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі), а відтак фізичний знос майна враховується при відшкодуванні потерпілому грошовими коштами реальних збитків.

Визначений Звітом від 07.03.2018 № 36/03/2018 матеріальний збиток у розмірі 443766,99 грн не узгоджується з наведеними вище положеннями законодавства, оскільки в розумінні закону транспортний засіб належало вважати фізично знищеним через більшу вартість його відновлювального ремонту порівняно з ринковою вартістю автомобіля на момент ДТП. У цьому разі розмір матеріального збитку становить різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а саме 241067,13 грн (443766,99 грн - 202699,86 грн = 241067,13 грн). Такий розмір збитку враховує в контексті визначення дійсної (ринкової) вартості транспортного засобу також і фізичний знос майна.

Саме в такий спосіб відповідно до закону визначив розмір збитку страховик і саме з такого порядку визначення цього збитку виходив і позивач, який просив стягнути на свою користь власне різницю між розміром матеріального збитку і розміром виплаченого страхового відшкодування в сумі 142067,13 грн (241067,13 грн 99000,00 грн), а також витрати на проведення оцінки матеріального збитку в сумі 2000,00 грн, разом 144067,13 грн, які охоплюються поняттям шкоди, завданої позивачу внаслідок дій відповідача. Водночас позивач не вимагав компенсації з відповідача франшизи в сумі 1000,00 грн, що прав відповідача не порушує.

Допитаний апеляційним судом оцінювач ОСОБА_3 підтвердив, що вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , становить не 443766,99 грн, як це вказано у Звіті від 07.03.2018 № 36/03/2018, а 241067,13 грн, невірне зазначення розміру матеріального збитку пояснив неоднозначним, на його думку, тлумаченням у даній конкретній ситуації відповідних положень Закону № 1961-IV і вищезгаданої Методики.

Виконуючи свої процесуальні обов`язки, зокрема, щодо доказування, та реалізуючи свої процесуальні права на захист від позову та на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції на власний ризик і розсуд, відповідач ОСОБА_2 не спростовував по суті у належний процесуальний спосіб доводів позову щодо пред`явленої до стягнення суми відшкодування, попри заявлений намір подати клопотання про призначення судової експертизи для визначення завданого в результаті ДТП матеріального збитку позивачу таке клопотання не заявляв, у засідання апеляційного суду ані він, ані його представник не з`являлися неодноразово, представник відповідача просив розглянути справу у відсутність сторони відповідача. Тобто, не маючи для того перешкод в усякому разі на стадії апеляційного розгляду справи, відповідач не довів своїх заперечень проти позову та не довів своєї апеляції по суті спору, його правова позиція в цій частині спору ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Таким чином, рішення суду першої інстанції по суті спору відповідає обставинам справи, узгоджується з вимогами закону, яким регулюються спірні правовідносини, чого доводи апеляції не спростовують. Певні прогалини в справі усунуті на стадії апеляційного розгляду.

Поряд із цим, доводи апеляційної скарги щодо певних помилок суду першої інстанції в застосуванні норм процесуального права заслуговують на увагу.

Ухвалою від 03.09.2018 суддя суду першої інстанції відкрив провадження в справі та призначив її до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 27). Однак, у подальшому з урахуванням клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи суд здійснював виклик сторін у судові засідання, відкладав розгляд справи через неявку сторін тощо (а.с. 31, 33-43). Тобто, суд застосовував положення частини 5 статті 279 ЦПК України щодо виклику сторін у судове засідання і за обставинами руху справи фактично здійснював її розгляд за правилами загального позовного провадження, проте, не постановив ухвалу про такий порядок судового розгляду, як це передбачено частиною 6 статті 277 ЦПК України.

Здійснюючи розгляд справи за правилами загального позовного провадження фактично і не постановивши відповідну ухвалу, суд помилився в застосуванні норм процесуального права, тому не мав належних процесуальних підстав ухвалювати в справі заочне рішення. Ухвалу про заочний розгляд справи суд теж не постановляв (ст. 281 ч. 1 ЦПК України). Поряд із цим, ухвалення заочного рішення в справі за дотримання відповідного процесуального порядку можливе і в спрощеному позовному провадженні, як на це вказує частина 2 статті 281 ЦПК України: розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Втім, зазначена помилка в застосуванні норм процесуального права не призвела до неправильного вирішення справи по суті та не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, на відміну від розгляду справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України).

Вимоги ст.ст. 128, 130 ЦПК України щодо належного повідомлення судовими повістками чи судовими повістками-повідомленнями відповідача ОСОБА_2 про судові засідання, що призначалися на 19.10. і на 05.11.2018, не були судом дотримані, доказів належного повідомлення сторони про час і місце судового розгляду в справі немає, тому в цій частині апеляція відповідача обґрунтована.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України апеляцію відповідача слід задовольнити частково, заочне рішення суду першої інстанції скасувати з указаної процесуальної підстави та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову, який у межах заявлених вимог, з наведених у заяві підстав та за необґрунтованості і бездоказовості правової позиції відповідача по суті спору належить визнати доведеним.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 листопада 2018 року скасувати, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , у рахунок відшкодування майнової шкоди 144067,13 грн (сто сорок чотири тисячі шістдесят сім гривень 13 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1447,68 грн у рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 12 листопада 2019 року.

Судді