справа № 759/3046/17 головуючий у суді І інстанції Величко Т.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юніни Аліни Анатоліївни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юніна Аліна Анатоліївна, приватний нотаріус Шостківського міського нотаріального округу Буйвал Ганна Василівна, про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ПАТ КБ «Правекс Банк» звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: 3204, об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 18 жовтня 2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною A.A.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс Банк» було укладено кредитний договір № 486-011/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 010 000 грн. строком до 10 жовтня 2027 року зі сплатою 15,99 % річних. 10 жовтня 2007 року для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов`язань перед кредитором за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього ОСОБА_1 передала в іпотеку АКБ «Правекс Банк» належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 . Договір іпотеки посвідчено нотаріусом та накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 1 010 000 гривень. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у сумі 994 471 грн. 64 коп. На сьогодні вказане рішення суду боржником не виконане, заборгованість не сплачено. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. ПАТ КБ «Правекс Банк» володіє інформацією стосовно незаконно проведених дій щодо вивільнення предметів іпотеки, та продажу їх третім особам. За інформацією з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек», Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , власником значиться ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу квартири від 18 жовтня 2016 року.

У грудні 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подала до суду заяву про залучення її до участі у справі в якості правонаступника позивача. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року залучено до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом та з урахуванням зустрічних позовних вимог просив визнати ОСОБА_2 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2 , придбану 18 жовтня 2016 року, у ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого Юніною A.A., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3204.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені дружини ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу квартири. Договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено Юніною A.A. Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, підготовлених приватним нотаріусом Антиповою І.В. 17 жовтня 2016 року запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна було погашено. Приватним нотаріусом Шосткінського міського нотаріального округу Буйвал Г.В. на підставі листа ПАТ АК «Правекс-Банк» № 468 від 17 жовтня 2016 року було вилучено із Державного реєстру іпотек, іпотеки на все майно ОСОБА_1 . 21 жовтня 2016 року відомості щодо придбаного об`єкта нерухомого майна було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Згідно Інформаційної довідки вбачалось, що є відсутніми відомості про реєстрацію іншого речового права, відомості про державну реєстрацію іпотеки та відомості про державну реєстрацію обтяжень станом на день укладення договору купівлі-продажу квартири. Представник продавця ОСОБА_4 стверджував, що зазначена квартира на момент укладання нотаріально посвідченого договору нікому іншому не подарована, іншим способом не відчужена, не перебуває під арештом, забороною відчуження, судового спору щодо неї, а також прав на неї у третіх осіб не має. Від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення, внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Також представник продавця свідчив, що заявлені права і подані документи відповідають вимогам законодавства, відсутні суперечності між заявленими та зареєстрованими правами на нерухоме майно, що є предметом цього договору та їх обтяженням, відомості про нерухоме майно, наявні у Державному реєстрі речових прав відповідають дійсності та поданим документам. Після вселення в придбану квартиру позивач протягом двох років виконував ремонтно-будівельні роботи жилих приміщень. З часу придбання квартири ОСОБА_2 виконано ремонтно-будівельні роботи на загальну суму близько 350 000 грн. ОСОБА_4 , звільняючи квартиру, повністю її зруйнував, демонтувавши опалювані прилади, електрообладнання, сантехніку, та все, що можливо було відокремити. Попередня власник квартири ОСОБА_1 , достеменно знаючи, що квартира перебуває в іпотеці ПАТ «Правекс-Банк», разом з чоловіком, ОСОБА_4 , ввівши в оману, протиправно заволоділи коштами в сумі 1 031 630 грн., незаконно продали квартиру. Своїми незаконними діями продавець ОСОБА_1 та посередник ОСОБА_4 завдали ОСОБА_2 значної матеріальної шкоди, протиправно заволодівши грошима. ОСОБА_2 вважає себе добросовісним набувачем квартири та мотивує це тим, що при укладанні договору купівлі-продажу 18 жовтня 2016 року будь-які обставини щодо порушення вимог законодавства України при купівлі спірної квартири відомі йому не були і не могли бути відомі, оскільки на момент купівлі-продажу квартира не перебувала під арештом та під забороною, не знаходилася у податковій заставі. Позивач вжив усіх можливих заходів для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просить частково скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що іпотечне обтяження було знято незаконним шляхом. Іпотекодержатель звертався до правоохоронних органів по факту незаконного зняття обтяження. Договір купівлі-продажу, за яким до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 485-002/07Ф, укладеним 16 лютого 2007 року надано суду помилково.

Отже, рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у задоволенні первісного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2016 року та не є власником спірної квартири. Суду не надано даних про здійснення перевірок повідомлень, про розслідування, про встановлення факту проникнення у комп`ютер приватного нотаріуса Буйвал Г.В., про встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс Банк», укладено кредитний договір № 486-011/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 010 000 грн. строком до 10 жовтня 2027 року зі сплатою 15,99 % річних.

10 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс Банк», укладено договір іпотеки, який посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В, зареєстровано у реєстрі за № 5097, та накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна - квартиру АДРЕСА_2 в Україні.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року у справі № 755/8527/16-ц з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 944 471 грн. 64 коп.

Згідно договору купівлі-продажу прав за кредитами від 10 серпня 2017 року та додатки до нього правонаступником ПАТ КБ «Правекс Банк» є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», який придбав право вимоги за кредитним договором № 485-002/07Ф, укладеним 16 лютого 2007 року (а.с.116-128 т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на дату укладення договору квартира не перебувала під забороною відчуження, договір не порушує право ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як правонаступника за кредитним договором, що є предметом цього спору.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За загальним правилом, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією з сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виступаючи в якості позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не надала доказів того, що до неї перейшло право вимоги від ПАТ КБ «Правекс Банк» за кредитним договором № 486-011/07Р від 10 жовтня 2007 року.

Звертаючись до суду з заявою про заміну сторони правонаступником, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надала суду договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 10 серпня 2017 року. У додатку до договору зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» придбало прав вимоги за договором № 485-002/07Ф від 16 лютого 2007 року.

У грудні 2017 року ПАТ КБ «Правекс Банк» разом з заявою про залучення правонаступника позивача надав суду додаток, в якому також зазначено, що до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором № 485-002/07Ф від 16 лютого 2007 року.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зазначає, що суду помилково надано договір купівлі-продажу, за яким до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за кредитним договором № 485-002/07Ф, укладеним 16 лютого 2007 року.

Звертаючись до суду з заявою про заміну позивача правонаступником, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» повинно було надати суду докази на підтвердження переходу до неї права вимоги за кредитним договором, на який ПАТ КБ «Правекс Банк» посилався у позовній заяві.

До апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» додала копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 1 від 31 травня 2017 року та копію додатку № 1 переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 486-011/07Р від 10 жовтня 2007 року.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Додані до апеляційної скарги докази були наявні у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на момент подачі заяви про залучення її у якості правонаступника. Однак, ці докази не були надані суду першої інстанції. Помилкове надання до суду доказу, який не стосується предмету спору, замість належного доказу, не є винятковим випадком у розумінні ст. 367 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що позивач не довів набуття ним права вимоги за кредитним договором № 486-011/07Р від 10 жовтня 2007 року, а тому висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у справі доказах, є законним та обґрунтованим, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 не оскаржувалося, а, відтак, апеляційним судом не переглядалося.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.