ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8595/19 Справа № 191/1664/19 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), вмотивовуючи його тим, що у лютому 2019 року вона дізналась, що 03 жовтня 1994 року Варварівською сільською радою народних депутатів був виданий державний акт про право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства Південне (далі КСП Південне), даний державний акт зареєстрований в Синельниківській районній Раді народних депутатів за №2.

Зазначала, що згідно довідки відділу у Синельниківському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03 квітня 2019 року №151/114-19 у списку-додатку до державного акту КСП`Південне» вона не значиться.

Вказувала, що не дивлячись на те, що в списку вона відсутня, має право на земельну частку (пай), оскільки з 1973 року по 1996 рік працювала КСП Південне.

Посилаючись на те, що у березні 2019 року вона звернулась до Славгородської селищної ради із заявою щодо виділення їй земельної ділянки (паю) площею із земель КСП «Південне», але 01 квітня 2019 року отримала довідку про те, що земельної ділянки (паю) вона не отримувала, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,72 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «Південне» Синельниківського району Дніпропетровської області.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що вона набула право на спірну земельну ділянку, оскільки на момент отримання державного акту на право колективної власності на землю КСП Південне не була членом вказаного підприємства, а відповідачем у даній справі є не розпорядник земельної ділянки.

Колегія суддів бере до уваги тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яке дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що в апеляційній скарзі прокурор, на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру», обґрунтував виключну підставу для представництва інтересів держави(Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області як орган, до повноважень якого віднесено розпорядження землями, що перебувають в державній власності, мало бути відповідачем у справі; суб`єкт владних повноважень не здійснив апеляційного оскарження заочного рішення; інтереси держави порушуються визнанням в судовому порядку права постійного користування у порядку спадкування за законом, оскільки порушується встановлений порядок набуття прав на землю та майнові інтереси держави), додав до апеляційної скарги повідомлення управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області про наявність підстави для представництва.

19 вересня 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надало пояснення щодо апеляційної скарги, поданої в їх інтересах, та зазначали про те, що з жовтня 1993 року по травень 1996 року позивач не перебувала у правовідносинах з КСП Південне, у списку-додатку до державного акту вона не значиться, а тому просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивач та відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині, що переглядається, не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно довідки відділу у Синельниківському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03 квітня 2019 року №151/114-19, в державному акті на право колективної власності на землю КСП «Південне», який видано Варварівською сільською радою та зареєстровано в Синельниківській районній раді народних депутатів 03 жовтня 1994 року за №2, позивач ОСОБА_1 в списку-додатку до державного акту, які знаходяться у відділі у Синельниківському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, не значиться.

Відповідно довідки виконкому Славгородської селищної ради від 01 квітня 2019 року № 532/02-17 ОСОБА_1 не отримувала земельної ділянки для товарного виробництва (паю) відповідно до державного акту на право колективної власності на землю по Славгородській селищній раді, в тому числі по Варварівському старостинському округу.

Згідно архівних довідок №392, №393, №394 від 07 вересня 2012 року Синельниківської районної ради Дніпропетровської області, в документах архівного фонду колгоспу імені газети «Правда» Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області у книгах обліку трудового стажу та заробітку колгоспників, відпрацьовані дні та заробітна плата ОСОБА_1 (так в документі) працювала на різних посадах, основна з яких доярка, з 1973 року по 1996 рік та отримувала заробітну плату.

Відповідно архівних витягів №Ш-22-Ш-25,Ш-27 від 07 лютого 2018 року: згідно протоколу №1 засідання правління колгоспу імені газети «Правда» від 02 березня 1993 року ОСОБА_1 прийнята умовно в члени колгоспу з іспитовим строком 6 місяців; згідно протоколу №5 засідання правління колгоспу імені газети «Правда» від 05 травня 1973 року ОСОБА_1 прийнято у члени колгоспу; згідно протоколу №7 засідання правління колгоспу імені газети «Правда» від 11 липня 1981 року ОСОБА_1 виключено з членів колгоспу; згідно протоколу №1 засідання правління колгоспу імені газети «Правда» від 25 лютого 1984 року ОСОБА_1 прийнято у члени колгоспу; згідно протоколу №8 засідання правління КСП «Південне» від 10 січня 1997 року ОСОБА_1 за невідпрацювання мінімуму вихододнів у 1996 році звільнено з членів підприємства.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з її боку та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Процедура паювання земель визначена Указом Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року.

Згідно зі ст.23 ЗК України (в редакції, що діяла на час розпаювання) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до положень ч.2 Указу Президента, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, процедура паювання земель розпочиналася з передачі відповідних земель з державної власності до колективної шляхом оформлення державного акта на право колективної власності на землю з додаванням до цього акта списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю).

Виходячи із зазначених норм закону, право співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі Державного акта на право колективної власності на землю з обов`язковим додатком списком громадян, що є членами недержавного сільськогосподарського підприємства. Колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог, та звертає увагу на те, що позивач на час видання державного акту у списку-додатку до нього не значилась, у трудових відносинах станом на 1994 року з КСП Південне не перебувала, доказів стосовно її членства у КСП станом на 1994 рік матеріали справи не містять, з протоколу засідання правління колгоспу ім.Газети Правда вбачається, що ОСОБА_1 було прийнято в члени колгоспу з випробувальним терміном 6 місяців.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув.

Втім висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є передчасним з огляду на те, що у порушення вимог ст.197 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) судом першої інстанції не було вирішено питання щодо складу осіб, які братимуть участь у справі, чим порушено норми процесуального права при вирішенні зазначеного спору.

Відповідно до ч.1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.17 ЗК України, в редакції 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась радами народних депутатів на території яких розташовані земельні ділянки.

01 січня 2002 року набрав чинності новий Земельний кодекс України. Відповідно до п.1 ст.116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Нормами п.12 Перехідних положень ЗК України передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених у ст.122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VI "Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно п.3 Прикінцевих та Перехідних Положень згаданого Закону, з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а)земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б)всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а)розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б)земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в)землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г)усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 нього розділу.

Також, вказаним Законом внесені зміни до ст.122 ЗК України, якою визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок.

Згідно ч.4 даної статті (із внесеними змінами) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 №308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Дніпропетровської області.

Отже, з набуттям чинності змін до ЗК України, передачу у власність чи користування земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Дніпропетровської області (за межами населеного пункту) здійснює Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз.4 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 судам роз`яснено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Судом не враховано, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, після внесення змін до ЗК України, є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке не було залучено до участі у даній справі. Тому, на думку колегії суддів, прийняття судового рішення у даній справі стосується його прав, свобод, інтересів та обов`язків, як розпорядника даного нерухомого майна.

Поряд з цим, відповідачем у справі визначено Славгородську селищну ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яка не є розпорядниками земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вказаними роз`ясненнями не керувався і в порушення вимог ст.ст.12,51 ЦПК України не роз`яснив позивачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст.55 ЦПК України.

Судом не було взято до уваги, що розпорядник землі змінився, а тому Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повинно приймати участь у справі в якості співвідповідача, поряд з КСП, сільськогосподарські кооперативи ( при наявності їх чи їх правонаступників), районною державною адміністрацією, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, тому що рішення по справі може вплинути на його права.

Позивач клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача вказаного органу не заявляла.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Оскільки позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як розпорядника землею, яка перебуває у державній власності, вирішення даного спору в цілому (враховуючи специфіку спірних правовідносин) без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року №14, суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Вирішення справи без залучення до участі компетентного органу є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки суд вирішує питання про права і обов`язки особи, яка не бере участь у справі, тому у порушення принципів рівності сторін та змагальності позбавлена можливості давати пояснення по суті спору, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів інших учасників справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав розгляду справи та прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 1.152 грн.60 коп. понесені у зв`язку з поданням апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 1.152 грн.60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.