Справа № 755/143/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської Ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

04 січня 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, з вимогами: визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 44,8 кв.м., житловою площею: 27,2 кв.м., яка залишилася після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 44,8 кв.м., житловою площею: 27,2 кв.м., яка залишилася після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14 січня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06 червня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, представник позивачів подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, 16 липня 2019 року до суду надійшов відзив на позов поданий представником Київської міської ради Коновальчук Я.С., за змістом відзиву на позов відповідач просить ухвалити рішення на підставі поданих стороною доказів згідно вимог чинного законодавства, та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сином та донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 117, 118).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 16 червня 2006 року (актовий запис № 11226). (а.с.115)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої входить об`єкт нерухомого майна - 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 факт набуття ОСОБА_3 права власності на частку квартири підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло.

05 грудня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до 10-ї Київської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за всіма підставами спадкування після померлої матері ОСОБА_3

05 грудня 2006 року заведена спадкова справа № 1676, щодо майна померлої ОСОБА_3 .

05 грудня 2018 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульга С.В. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з ненаданням спадкоємцями документів відповідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказам Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року з № 296/5.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивачі належним чином прийняли спадщину після померлої матері ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог в визнанні за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємцями за законом майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на кожного по 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 .

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом є правомірним та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 392, 1218, 1258, 1259, 1261, 1266, 1274 Цивільного кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 16, 76-81, 89, 274-279, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської Ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_3 , загальною АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_3 , загальною АДРЕСА_4 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я