Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 2-518/11

провадження № 61-27594 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від

04 серпня 2017 року у складі судді Овсяннікова А. І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів попередніх інстанцій.

У грудні 2009 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року позов ПАТ «ОТП Банк» залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом

3 частини другої статті 207 ЦПК України 2004 року, у зв`язку із повторною неявкою позивача у судове засідання, повідомленого належним чином.

16 травня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на те, що зазначеним судовим рішенням вирішено питання про його права та обов`язки.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2017 року визнано неповажними причини пропуску ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що неповідомлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як покупцю кредитного портфелю, про наявність у провадженні суду позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, не може свідчити про поважність причин пропуску заявником строку на апеляційне оскарження, ураховуючи, що до 2017 року товариство не цікавилося кредитним договором, боржником за яким є відповідач.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у якій заявник просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не надав оцінки посиланням заявника на те, що у порушення статті 37 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції не залучив до участі у справі процесуального правонаступника

ПАТ «ОТП Банк» - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що призвело до порушення права заявника на апеляційне оскарження судового рішення, яким вирішено питання про його права та обов'язки.

Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилися наведені заявником обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зокрема відсутність у матеріалах справи доказів направлення на адресу ПАТ «ОТП Банк» копії ухвали суду про залишення позову без розгляду, а також те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як правонаступник позивача, дізналося про наявність оскаржуваної ухвали, лише ознайомившись 11 травня 2017 року з матеріалами справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

18 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Статтею 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

За правилами частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з абзацами 1, 2 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали, особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк, або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 73, частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційний суд за заявою особи може поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Звернувшись у травні 2017 року з апеляційною скаргою на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року, заявник вказував на те, що 12 листопада 2010 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-701/1034/2007 від 06 грудня 2007 року та договором іпотеки № PML-701/1034/2007 від 06 грудня 2007 року, яке належало ТОВ «ОТП Банк». Оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було залучене до участі у справі, про існування оскаржуваної ухвали заявнику стало відомо 11 травня 2017 року після ознайомлення з її матеріалами.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2017 року визнано неповажними наведені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» обставини на поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, із зазначенням інших підстав для його поновлення.

На виконання зазначеної ухвали суду, заявник звернувся до апеляційного суду з поясненнями до клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року, у яких зазначив, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як особа, яка не брала участі у справі, має право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, якою порушено його права, як правонаступника кредитора.

Визнаючи неповажними причини пропуску ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строку на апеляційне оскарження ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року, апеляційний суд виходив з того, що уклавши 12 листопада 2010 року з ТОВ «ОТП Банк» договір купівлі-продажу кредитного портфелю, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до 2017 року не цікавилося станом виконання відповідачем кредитного договору, а також не перевірило наявність у провадженні суду на дату переходу до товариства права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, стороною якого є ОСОБА_1 , позову про стягнення кредитної заборгованості, поданого попереднім кредитором.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня

2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Оскільки звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 16 травня 2017 року з апеляційною скаргою на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 22 квітня 2013 року відбулося із значним пропуском встановленого статтею 294 ЦПК України 2004 року строку, і заявник не навів переконливих доводів, які б свідчили про вчинення ним усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, та наявність істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили з`ясування заявником обставин наявності вказаного судового рішення, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що наведені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підстави для відкриття апеляційного провадження у справі не є поважними.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що оскаржувана ухвала суду порушує про права та обов'язки ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як особи, яка не була залучена до участі у справі, правильність висновків апеляційного суду не спростовує, оскільки правовою підставою відмови у відкритті апеляційного провадження наведено не відсутність у заявника права на апеляційне оскарження, а відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для відходу від принципу правової визначеності, а відтак законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали Апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак