КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/264/2019 Головуючий у 1 інстанції - Гаврилова О.В.
Унікальний номер справи № 755/1978/16-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , третя особа: ГТУЮ у м. Києві, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року в справі №755/17050/15-ц визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину зазначеної квартири.

Позивач ОСОБА_3 звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частини квартири, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкодавець не зареєстрував право власності на спірну квартиру в реєстрі.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 551,20грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевим судом прийнято рішення без належного з`ясування факту відсутності боргу у спадкодавця по аліментам.

Зазначає, що позивачу ОСОБА_3 достеменно відомо, що у спадкодавця існує борг по аліментам на дочку ОСОБА_2 , яка є дитиною - інвалідом.

Вказує, що місцевим судом безпідставно стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , судовий збір.

В ході апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_3 померла.

Ухвалою від 7.02.2019 року провадження по справі було зупинено до прийняття спадщини спадкоємцями, оскільки правовідносини, що виникли, допускають правонаступництво.

Ухвалою від 12 червня 2019 року провадження по справі було відновлено.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про забезпечення позову, посилаючись на те, що на даний час встановлено, що від імені покійної ОСОБА_3 є заповіт на якусь сторонню особу, який оспорюється дочкою покійної.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов?язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 є предметом позову про визнання права власності на цю квартиру , колегія суддів прийшла до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на квартиру до вирішення справи по суті спору.

Керуючись ст..ст. 153-155 ЦПК України , колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Накласти арешт на квартиру квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з моменту її проголошення.

Суддя - доповідач:

Судді: