Дата документу 04.11.2019
Справа № 320/4445/18
Провадження № 2/320/205/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Прозорової Т.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3 ,

за участю представника відповідача - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Позивач обґрунтовує позов тим, що він не являється біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 У свідоцтві про народження ОСОБА_5 виданого 19 червня 2010 року в графі «батько» зазначено: ОСОБА_2 . Він та відповідач ніколи не були одружені та мали швидкоплинні стосунки. На час реєстрації народження дитини відповідач була у шлюбі з ОСОБА_6 . Разом однією родиною вони проживали один місяць після її пологів. Він вважає, що не являюсь біологічним батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки між ними не має жодної ні візуальної, ні іншої схожості. Про даний факт він дізнався на початку червня 2018 року, коли ОСОБА_4 вимагала грошові кошти. Під час телефонної розмови вона раптово обмовилась, що він не являється батьком цієї дитини і не має на неї відповідних прав, що змушує його перевірити відповідну інформацію щодо наявності між ним та дитиною кровного споріднення. Враховуючи, що відповідач була заміжня під час їх стосунків, враховуючи, що вони не проживали разом під час зачаття дитини, враховуючи, що дитина зовсім не схожа на нього, а також той, факт, що за всі ці роки він не вів спілкування з дитиною, через перш за все, категоричне небажання відповідача щодо такого спілкування - слід дійти до висновку, що він не являється батьком дитини ОСОБА_5 , народженої від відповідача. Запис його батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 при наявності належних, допустимих та достовірних доказів відсутності кровного споріднення між ними, порушує його права та інтереси. Тому він просить суд виключити відомості про його, ОСОБА_2 , батьківство, з актового запису № 714 складеного 19 червня 2010 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_4 на його користь судові витрати у розмірі 1473,20грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5100,00грн., витрати пов`язані з проведенням судово-медичної (генетичної) експертизи у розмірі 6580,38грн., проїзні витрати у розмірі 1207,23грн.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягала.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині виключення відомостей про ОСОБА_2 як батька з актового запису про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1473,20грн. та витрат пов`язаних з проведенням судово-медичної (генетичної) експертизи у розмірі 6580,38грн. визнала в повному обсязі. У задоволенні позовних вимог щодо витрат на правову допомогу у розмірі 5100,00грн. та проїзних витрат у розмірі 1207,23грн. просила відмовити, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , та у свідоцтві про народження НОМЕР_1 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 19.06.2010 року, в графі «батько» зазначено - ОСОБА_2 , «мати» зазначено - ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації народжень 19.06.2010 року зроблено відповідний актовий запис за №714 (а.с.4).

Згідно ч.1, 2, 3, 5 ст.136 ЦПК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Згідно висновку експерта №107 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 05.02.2019 року, відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка. Таким чином встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої громадянкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тобто батьківство громадянина ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 виключається (а.с.87-88).

Пунктом 9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, враховуючи те, що між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутнє кровне споріднення, відповідач позовні вимоги в цій частині визнала в повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позову та виключення відомостей про ОСОБА_2 як батька з актового запису №714 складеного 19 червня 2010 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1473,20грн., витрат на правову допомогу у розмірі 5100,00грн., витрат пов`язаних з проведенням судово-медичної (генетичної) експертизи у розмірі 6580,38грн., проїзних витрат у розмірі 1207,23грн, які просить стягнути позивач, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.45 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах.

Так, згідно матеріалів справи судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1473,20грн. та витрати пов`язані з проведенням судово-медичної (генетичної) експертизи у розмірі 6580,38грн. Дані витрати визнаються відповідачем та підтверджені належними доказами, а саме квитанціями про сплату судового збору від 07.11.2018 року на суму 704,80грн. та від 13.04.2019 року на суму 768,40грн., від 28.01.2019 року на суму 6580,38грн. - оплата експертизи, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч.1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так 05 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та адвокатом Бессоновою О.М. було укладено договір б/н про надання правової допомоги (а.с.108-109).

Так, з наданого акту приймання послуг (робіт) від 12.04.2019 року у зв`язку з розглядом даної справи, адвокат надала позивачу правничу допомогу щодо надання юридичної консультації, підготовки відзиву, зустрічної позовної заяви, та інше на загальну суму 5100,00грн. (а.с.111-112).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 року (із змінами і доповненнями), згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018р.).

Судом встановлено, що позивачем, окрім договору б/н від 05.10.2018 року про надання правової допомоги та акту приймання послуг (робіт) від 12.04.2019 року не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, відсутні платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому позовні вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Згідно ст.138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Таким чином проїзні витрати у розмірі 1207,23грн, не підлягають задоволенню, оскільки сторони несуть їх особисто.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 136 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

УХВАЛИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини - задовольнити частково.

Внести зміни до актового запису №714 від 19.06.2010 року, згідно якого 19.06.2010 року було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме виключити відомості про батьківство ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (і.н. НОМЕР_2 ), яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (і.н. НОМЕР_3 ), який мешкає: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1473,20грн. та витрати пов`язані з проведенням судово-медичної (генетичної) експертизи у розмірі 6580,38грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко