УХВАЛА

14 листопада 2019року

м. Київ

справа № 453/1182/17

провадження № 61-20151ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 05 червня 2012 року в розмірі 45 667 грн 79 коп.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати кредитний договір б/н від 05 червеня 2012 року недійсним.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного

суду від 21 жовтня 2019 року, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір, укладений 05 червня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 у спосіб підписання Анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та одержання кредиту у розмірі 4 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, - з моменту його укладення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , виходили з того, що згідно висновку експерта № 4155 криміналістичної експертизи з дослідження підписів, складеного 28 вересня 2018 року, вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 , розташований в графі «Підпис» в розділі «Ознайомившись із умовами та Правилами надання банківських послуг у «ПриватБанку» в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 05 червня 2012 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «КБ «ПриватБанк», суди виходили з недійсності кредитного договору, на підставі якого АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути заборгованість зі ОСОБА_1 .

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову і відмови у задоволенні зустрічного позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 45 667 грн 79 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 453/1182/17 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Вказівка у резолютивній частині постанови Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.

Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», а саме, визнання кредитного договору недійсним.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Суддя В. С. Жданова