ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8027/18

Головуючий у першій інстанції - Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/961/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Харечко Л.К.,

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 травня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги (суддя Цибенко І.В.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 20 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (далі ПрАТ «ВФ Україна») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 21 434 грн 18 коп. Позов мотивовано тим, що між ПрАТ «МТС Україна», що з 23.05.2017 року змінило свою назву на ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг мобільного зв`язку №3153912/1.11102708 від 31.10.2006 року на номер телефону НОМЕР_1 (контракт №58). Позивач вказував, що товариство надавало відповідачу послуги як в межах обраного ним тарифного пакету «Супер МТС без ПЗЗ» з авансовою оплатою на місяць, так і згідно тарифів поза межами пакета на умовах наступної оплати. За доводами ПрАТ «ВФ Україна», у відповідача виникла заборгованість за надані послуги за період з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року та з 01.05.2016 року по 31.05.2016 року в розмірі 21 434 грн 18 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що суду не було надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був ознайомлений (отримав повну і достовірну інформацію) із порядком і умовами надання послуги з передачі даних (інтернет-доступ) в режимі міжнародного роумінгу, її вартістю та погодився із запропонованими оператором телекомунікацій умовами. Також позивачем не надано доказів належного повідомлення абонента про суму коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку. Позивачем не доведено тривалість та обсяг надання послуг, що заперечувались відповідачем, а також не обґрунтовано їх вартість, яка у десятки разів перевищує розмір звичайної щомісячної плати позивача за телекомунікаційні послуги, які надавались позивачем протягом 2015-2016 років. Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання спеціальних послуг мобільного зв`язку та доступу до Інтернет у сумі 660 грн 34 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ВФ Україна» просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах, визначених договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску. Проте свої зобов`язання виконував неналежно, рахунки від 31.01.2016 року за послуги, що були надані за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 року на суму 21 483 грн 08 коп. та від 31.05.2016 року на суму 660 грн 34 коп. не оплатив своєчасно. За доводами ПрАТ «ВФ Україна», ОСОБА_1 фактично підтвердив свою згоду на отримання послуг мобільного інтернету та роумінгу, подавши 18.03.2011 року заяву на їх активацію (до цього ознайомившись з тарифами, вартістю та умовою отримання послуг і тільки після цього зробивши вибір серед великої кількості тарифних пропозицій) та після цього тривалий час постійно користувався та сплачував на підставі наданих рахунків. Також позивач вказує, що після отримання рахунку за січень 2016 року відповідач не виставляв претензій позивачу та не вимагав повернення коштів за послуги, які він не замовляв, чим він підтвердив безпідставність своїх же заперечень про те, що дані послуги він не замовляв та не отримував.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «ВФ Україна», а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач вказує, що при укладенні договору про надання послуг мобільного зв`язку він не отримував повну і достовірну інформацію щодо порядку та умов надання послуги з передачі даних (інтернет-доступ) в режимі міжнародного роумінгу, її вартістю та відповідно не погоджувався із запропонованими оператором телекомунікаційними умовами.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 31 жовтня 2006 року між ЗАТ «Український мобільний зв`язок» та ОСОБА_1 укладено договір №3153912/1.11102708 про надання послуг мобільного зв`язку на номер НОМЕР_1 (а.с.7). Позивач обрав тарифний пакет GSM «UMC 120 хвилин Новий» і замовив наступні послуги: SMS, переадресування дзвінка, Вам дзвонили!, є зв`язок, додатковий пакет мережі, переадресація встановлена оператором. Як вказано в договорі, своїм підписом відповідач підтвердив правильність заповнення наданих ним відомостей та отримання ним Тарифів та Умов (Правил) користування мережами мобільного зв`язку.

18 березня 2011 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я директора ЧФ СП УМС про активацію послуги інтернет, ММС, роумінг (а.с.56).

Згідно п.1.2 Статуту Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» у новій редакції 2017 року у вказане товариство перейменовано ПрАТ «МТС Україна», в яке було перейменовано зі зміною типу та назви Товариства Закрите акціонерне товариство «Український мобільний зв`язок» (а.с.11-12).

Відповідно до направленого на адресу ОСОБА_1 рахунку за телекомунікаційні послуги за розрахунковий період 01.01.2016-31.01.2016 його заборгованість станом на 31.01.2016 року становила 20773,84 грн (а.с.8). Згідно рахунку за період 01.05.2016-31.05.2016 заборгованість станом на 31.05.2016 року становила 21434,18 грн (а.с.9).

25 вересня 2016 року на адресу відповідача позивачем було направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 21434,18 грн (а.с.6), яка залишилась без виконання.

Дію номеру телефону відповідача НОМЕР_2 припинено з 20.05.2016 року.

Відповідно до довідкової інформації про надані послуги за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 року ОСОБА_1 нараховано оплату за передачу даних у роумінгу 22, 23, 24 січня 2016 року на загальну суму 16769,38 грн (а.с.78-102). Щомісячна вартість пакета та послуги, надані за межами пакета, становить 80,10 грн (а.с.8). Загалом нараховано 16849,48 грн, що із врахуванням ПДВ та збору у Пенсійний фонд становить 21483,08 грн, а за вирахуванням залишку на особовому рахунку заборгованість становить 20773,84 грн.

Користування послугою «Мобільний Інтернет - передача даних у роумінгу» відбувалась за межами України - в Польщі у січні 2016 року.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

У статті 32 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, зокрема, що споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Згідно статті 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані, зокрема виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Аналізуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем договору від 31 жовтня 2006 року №3153912/1.11102708 про надання послуг мобільного зв`язку на номер НОМЕР_1 , колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідач при укладенні договору був ознайомлений з тарифами та послугами користування мережами мобільного зв`язку позивача, які відповідно до п.2.1.3. договору Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» має право змінювати, в тому числі тарифи та послуги, перелік та умови надання послуг, зони покриття мережі мобільного зв`язку та перелік роумінг-операторів. Отже висновок суду першої інстанції про те, що суду не було надано доказів на підтвердження, що ОСОБА_1 був ознайомлений ( отримав повну та достовірну інформацію) із порядком і умовами надання послуг користування мережами мобільного зв`язку та послугою передачі даних в режимі міжнародного роумінгу, яку йому позивач надає згідно з його заявою від 2011 року безтерміново, є помилковим та не відповідає наявним у матеріалах справи доказам.

Крім того, відповідно до п.2.1.2.2. зазначеного договору у разі використання абонентом суми внесеного авансу, поповнення авансу обов`язково проводиться абонентом до закінчення розрахункового місяця - додатково з потребою в послугах; після закінчення розрахункового місяця - шляхом оплати рахунків. Також відповідно до п. 3.2 вказаного договору нарахування за надані послуги мобільного зв`язку в мережах іноземних операторів під час використання послуги міжнародного роумінінгу здійснюється згідно з тарифами іноземних операторів та з урахуванням послуги UMC із збереження міжнародного роумінгу. У випадках користування послугою міжнародного роумінгу, UMC залишає за собою право включати до поточного розрахункового періоду послуги, отримані у попередні розрахункові періоди. Тобто, умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг мобільного зв`язку на номер НОМЕР_1 , передбачалось надання послуг міжнародного роумінгу з подальшим включенням суми за отримані послуги шляхом оплати рахунків поточного розрахункового періоду за послуги, отримані у попередні розрахункові періоди.

Згідно довідкової інформації про надані послуги за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 року ОСОБА_1 вбачається, що користування міжнародним роумінгом здійснювалось безпосередньо ОСОБА_1 , шляхом вихідних дзвінків.

Тобто дії позивача щодо включення вартості за отримані послуги, в тому числі за послуги міжнародного роумінгу, узгоджуються з умовами договору та є такими, що не суперечать нормам, які регулюють спірні відносини.

Відповідач не оскаржував дій оператора, провайдерів телекомунікацій, які він вважав неправомірними, шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів, також не вважав дії позивача порушенням його прав як споживача послуг і після отримання на свою адресу рахунку № НОМЕР_3 від 31.01.2016 року, а продовжив користуватись його послугами.

Суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі за № 607/7810/17, яка не може бути застосована у даному випадку, оскільки мають місце інші обставини справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги за період з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року та в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період 01.05.2016-31.05.2016 у розмірі 660,34 грн рішення суду належить залишити без змін, оскільки ПрАТ «ВФ Україна» не надало доказів щодо надання відповідачеві спеціальних послуг мобільного зв`язку та доступу до інтернет за вказаний період.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 21434,18 грн заборгованості і за подання позовної заяви ним сплачено 1762 грн (а.с. 1, 4). Оскільки позовні вимоги задоволено на 97%, то відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1709,14 грн (1762 грн х 97%) за розгляд справи судом першої інстанції. За подання апеляційної скарги ПрАТ «ВФ Україна» сплачено 2643 грн (а.с.114). У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь позивача належить стягнути 2563,71 грн (2643 грн х 97%) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» задовольнити частково, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 травня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги за період з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» ( 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд.15, ) заборгованість за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року в сумі 20773 грн 84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» ( 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд.15, ) судовий збір у розмірі 1709 грн 14 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, а також 2563 грн 71 коп. за апеляційний розгляд справи.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: