Провадження № 6/761/659/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яворській А.А.

за участі:

представника заявника: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про скасування ухвали про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

В квітні 2019р. заявник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, в якій просив суд: скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014р. про тимчасове обмеження заявника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним виконавчого листа № 761/23540/13-ц від 01 квітня 2014р., виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, по справі № 761/36919/14-ц, з метою надання права заявнику вибувати за межі України на лікування.

Свою заяву заявник обґрунтовував тим, що зазначеною вище ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, його, як боржника у виконавчому провадженні № 44810935 було обмежено у праві виїзду за межі України. Враховуючи погіршення стану здоров`я, та можливість здійснити лікування за кордоном, за рахунок коштів інших осіб, заявник просив подану заяву задовольнити.

В судових засіданнях, 12 липня, 03 вересня 2019р., представник заявника подану заяву підтримав і просив суд її задовольнити.

Представник стягувача Поклад О.В., в судовому засіданні від 12 липня 2019р. заперечував проти задоволення заяви, зазначаючи, що вона є необґрунтованою та безпідставною, оскільки по теперішній час боржник не здійснив жодних платежів, щодо повернення суми боргу. Крім того, представник стягувача звертав увагу суду, що заявник є не лише боржником за рішенням суду по цивільній справі № 761/23540/13-ц. В подальшому представник стягувача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, поважність причин неявки не повідомив.

Решта учасників процесу в судове засідання не з`явились, поважності причин неявки не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін у виконавчому провадженні, дослідивши матеріали, якими заявник (боржник) обґрунтовував подану заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013р. по цивільній справі № 761/23540/13-ц, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 973393,78 грн., судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3441,0 грн.

На виконання вказаного рішення суду, 01 квітня 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

24 вересня 2014р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бучком В.В. було винесено постанову про відкриття провадження виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бучка В.В. від 16 жовтня 2014р. було накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати його відчуження.

09 грудня 2014р. старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бучко В.В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виданим 01 квітня 2014р. Шевченківським районним судом виконавчим листом про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 976 834,78 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014р., яка набрала законної сили подання старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бучка В.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилученням паспортного документа - задоволено.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент постановлення ухвали, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга № 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007р. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, № 43, §60)».

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник зазначав підстави для задоволення поданої ним заяви, погіршення в нього стану здоров`я і негайне проходження ним курсу лікування за межами України.

Однак, надані заявником, в якості письмових доказів витяги з медичних карток заявника, не свідчать про термінову госпіталізацію позивача, як і не містять відомостей, що заявник позбавлений можливості отримати кваліфіковану медичну допомогу в Україні, при цьому зазначені виписки зазначають про покращення стану здоров`я заявника, після проходження курсу лікування, з подальшою консультацією в ДУ «Інститут серця МОЗ України» через 1 рік (а.с. 10, 11).

В судовому засіданні представник заявника (боржника) не міг пояснити суду чому майже протягом п`яти років заявником не здійснюється виконання рішення суду. Доводи представника заявника, що заявник є непрацездатним і не може працювати, у зв`язку з встановленням йому групи інвалідності, судом оцінюється критично, оскільки інвалідність заявнику була встановлена лише з 11 березня 2019р., на строк до 01 квітня 2020р.

Оцінюючи належність. допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що подана заява є необґрунтованою та відсутні правові підстави для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, при цьому судом враховано, що обраний заявником спосіб захисту (скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014р. про тимчасове обмеження заявника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним виконавчого листа № 761/23540/13-ц від 01 квітня 2014р.) є неналежним.

Керуючись ст.ст. 258-261,, 263, 268, 272, 353-355, 441, 446 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про скасування ухвали про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 06 вересня 2019р.

Суддя: