ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3143/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Расулова А.А., Пасько І.В,. Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,

представник третьої особи - Касянчук М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У жовтні 2017 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач, разом - сторони) про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 .

Позов обґрунтований такими обставинами. 01.10.2010 сторони уклали шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 З 2014 р. сторони проживають окремо, син проживає з позивачем. Рішенням суду від 23.12.2015 шлюб сторін розірвано. З листопада 2015 р. відповідач з сином не спілкується, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не телефонує, призначені рішенням суду аліменти не сплачує. Всі питання виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно. Позивач забезпечила дитині гідні умови проживання, піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток, водить сина в різноманітні фізкультурно-оздоровчі заклади, дбає про розширення світогляду, натомість відповідач не приймає участі у житті сина, не виявляє бажання спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні. Повна відсутність відповідача у житті дитини та свідоме невиконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач позов не визнав пославшись на такі обставини.

Після фактичного припинення шлюбних відносин і до листопада 2015 р. відповідач зустрічався з сином і добровільно, без судового рішення, надавав матеріальну допомогу на його утримання. Проте зустрічі з дитиною були нерегулярними через перешкоди, які чинила позивач, а саме: вона змінювала та не повідомляла місце проживання; не давала дитині телефон, повідомляла неправдиву інформацію про місце перебування дитини. За весь цей період відповідачу дозволили побачити сина 5 разів. Заради психологічного спокою дитини відповідач не суперечив позивачу та з усім погоджувався, віддав документи, про які вона просила, надав нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон. Взимку та навесні 2015 р. відповідач забезпечував сина усім одягом, взуттям та продуктами, які просила купити позивач. Влітку та на початку осені 2015 р. дитина часто перебувала в м. Ізмаїл у бабусі та у родичів в м. Миколаєві. Бабуся взагалі ніколи не брала слухавку, коли він телефонував до дитини. У жовтні 2015 р. позивач теж перестала брати слухавку та запропонувала писати смс-повідомлення, однак на них вона не відповідала. Тоді відповідач телефонував до Служби у справах дітей, де йому порадили звернутися до поліції з метою встановлення місцезнаходження матері та дитини. Невдовзі відповідач отримав позов до суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, з якого дізнався номер квартири, де на той час проживала позивач. 13.11.2015 він вирішив зафіксувати факт перешкоджання спілкування з дитиною і пішов до квартири позивача, де його жорстоко побив її співмешканець ОСОБА_6 Останній наказав не телефонувати позивачу і не брати дитини та пригрозив подальшими побиттями. Внаслідок побиття відповідач потрапив у лікарню. З того часу позивач на його телефонні дзвінки не відповідала, навіть на день народження дитини. З листопада 2015 р. він дійсно не сплачував аліменти, оскільки не був працевлаштований, а в 2016-2017 р. перебував за кордоном як волонтер адепт баптистської церкви. Після повернення в Україну він вживає заходів щодо погашення боргу за аліментами.

У відповіді на відзив позивач виклала заперечення проти аргументів відповідача пославшись на таке. Син неодноразово був свідком їх скандалів, образ і погроз відповідача на її адресу, а тому сам відмовився зустрічатися з батьком. Оскільки поведінка відповідача негативним чином вплинула на психологічний стан сина, вона звернулася до психолога, який надав висновок про те, що психологічний зв`язок дитини з батьком втрачено, при цьому жодного впливу на дитину з метою зміни його відношення до батька психолог не виявив. Що стосується стверджень відповідача про відсутність коштів для сплати аліментів, то з огляду на його тривале перебування за кордоном, що потребує значних коштів, такі доводи є безпідставними. Позивач також вважає необґрунтованими посилання відповідача на його побиття, а рішення органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення його батьківських прав - незаконним.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали пославшись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з вищенаведених підстав. Свою позицію відповідач аргументував тим, що розуміє свій батьківський обов`язок, любить свою дитину і попри те, що його відносини з позивачем не склались, має велике бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні.

Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надав до суду висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 50-53).

В судовому засіданні представник третьої особи висновок підтримав та пояснив, що за результатами повторного розгляду питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав таких підстав не було встановлено.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

?01.11.2017 судом (під головуванням суддів Кириченко Н.О.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду (а.с. 59).

?27.11.2017 справу передано в провадження судді Шклянки М.П. (а.с 64).

?19.02.2018 представником позивача подано клопотання про приєднання документів (а.с. 73-74).

?19.02.2018 органом опіки та піклування позивачем подано висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 84-85).

?19.02.2019 судом постановлено ухвалу (протокольну) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.04.2018 (а.с. 87-88).

?03.04.2018 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 90-91).

?03.04.2018 відкладено розгляд справи на 31.05.2018 (а.с. 101).

?07.05.2018 представником позивача подано клопотання про приєднання документів (а.с. 103-105).

?11.05.2018 представником позивача подано клопотання про виклик свідків (а.с. 131-132).

?31.05.2018 розгляд справи перенесено на 05.07.208 (а.с. 136).

?27.06.2018 відповідачем подано відзив на позов (а.с. 141-146).

?03.07.2018 справу передано в провадження судді Трусової Т.О. (а.с. 156).

?05.07.2018 представником позивача подано клопотання про витребування доказів (а.с. 157-161).

?09.07.2018 судом постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження та призначення її до судового розгляду на 18.12.2018 (а.с. 116).

?18.12.2018 судом вирішено клопотання сторін та оголошено перерву до 28.03.2019 (а.с. 185-186).

?20.03.2019 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 202-209).

?28.03.2019 судом прийнято відповідь на відзив та продовжено перерву до 17.07.2018 (а.с. 223-224).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.10.2010 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_5 (а.с. 15).

З пояснень сторін вбачається, що у 2014 р. шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинилися, вони стали проживати роздільно, при цьому дитина залишилась з позивачем.

23.12.2015 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про розірвання шлюбу сторін та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини його доходів (а.с. 12-13).

Зі змісту цього рішення вбачається, що відповідач визнав позов про розірвання шлюбу і не заперечував проти стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі.

З квітня 2017 р. позивач з дитиною мешкають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності співмешканцю позивача ОСОБА_6 (а.с. 16).

Позивач не оспорює той факт, що після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач періодично зустрічався з сином, добровільно надавав матеріальну допомогу на його утримання, вітав сина з днем народження, робив подарунки, купляв одяг, іграшки тощо.

З пояснень відповідача вбачається, що він мав бажання брати активну участь у житті сина та його вихованні, проте відповідач чинила перешкоди у їх спілкуванні, що полягало у неповідомленні та наданні неправдивої інформації про місце перебування дитини та не сприянні у його спілкуванні з дитиною по телефону.

13.11.2015 у АДРЕСА_3 , де на той час мешкала позивач з дитиною, мав місце факт побиття відповідача, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0010039 (а.с. 154) та випискою з медичної карти стаціонарного хворого, згідно з даними якої відповідач в період з 16 по 20.11.2015 перебував на стаціонарному лікуванні в Київській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з приводу численних тілесних ушкоджень, а саме: струсу головного мозку, параорбітальної гематоми, перелому ребра та адгезивного плевриту (а.с. 153).

Як стверджує відповідач, у цей день він прибув за місцем мешкання позивача, щоб зафіксувати факт перешкоджання йому у спілкуванні дитиною, де його побив співмешканець позивача ОСОБА_6 .

За міркуванням позивача, побиття відповідача не стосується предмету розгляду даної справи, проте вказаний факт вона не заперечила і жодних доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини, не надала.

Судом встановлено, що з моменту побиття відповідач жодного разу не бачився з сином і не приймав участі у його вихованні та утриманні, а всю необхідну турботу і піклування ОСОБА_5 надавала і дотепер надає позивач, в цьому їй допомагають її батьки та співмешканець.

Дана обставина не заперечується відповідачем і підтверджується даними, які містяться у наданих позивачем письмових доказах, а саме: у квитанціях та фіскальних чеках на оплату іграшок, дитячого одягу, літнього табору, занять у спортивних клубах; у документах щодо оформлення дитині паспорта для виїзду за кордон; у медичних документах дитини; у характеристиці ОСОБА_5 , яку надали тренери футбольного клубу (а.с. 18-49), та у висновку психологічного обстеження дитини, за результатами якого встановлено, що соціально-підтримуюче оточення для дитини утворюють його мати, вітчим та баба, при цьому спостерігається надійна прив`язаність дитини до мами, а з батьком психологічний зв`язок втрачено, що обумовлено його тривалою відсутністю в житті сина (а.с. 108-125).

На підтвердження доводів про те, що відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні дитини позивачем надано розрахунок заборгованості за аліментами, відповідно до якого станом на 27.02.2019 заборгованість відповідача становить 112 737,28 грн. (а.с. 210-211).

Вказану обставину відповідач не заперечує, проте ним надані докази, які свідчать про вжиття ним певних заходів з метою погашення боргу за аліментами, що підтверджується заявою відповідача на адресу виконавчої служби та квитанцією про перерахування позивачу 3 000 грн. (а.с. 147, 151).

За результатами оцінки наданих сторонами доказів і їх особистих пояснень в судовому засіданні суд дійшов висновку, що відсутність спілкування батька з сином впродовж трьох з половиною років і неприйняття ним участі його вихованні викликано кількома причинами, основною з яких є тривалий особистісний конфлікт між сторонами, який загострився після застосування до відповідача фізичного насильства та погроз.

Слід також зауважити, що у 2016-2017 рр. відповідач перебував за кордоном, а відтак в цей період він не мав можливості бачитись з дитиною та примати участі у її вихованні.

ІV. Норми права та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 164 Сімейного Кодексу України визначає підстави, при існуванні яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед яких законодавець передбачив таку підставу як ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи зі змісту статті 164 Сімейного Кодексу України в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з наведеної підстави є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

12.10.2017 Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина взявши до уваги його доводи про те, що позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином, та його ствердження про бажання виховувати сина.

Вказаний висновок суд приймає до уваги і покладає в обґрунтування рішення, оскільки переконливих даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, судом не отримано, а сам по собі факт його не проживання разом із дитиною та наявність заборгованості по сплаті аліментів не можуть слугувати достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач не сплачує аліменти і останні три з половиною роки не бере будь-якої участі у житті сина, що призвело до втрати між ними емоційного зв`язку, проте сукупність встановлених судом обставин, зокрема, факт побиття відповідача та погрози подальшого насильства у разі намагання і надалі продовжувати наполягати на зустрічах з дитиною, та активне заперечення відповідачем вимог позову, дає підстави для висновку, що дитина йому не байдужа, а його намір брати участь у вихованні дитини є щирим.

Однак визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є те, що основним завданням суду у даній справі є не покарання батька за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а захист інтересів дитини.

Так, відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувати вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 цього Кодексу передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.

Стаття 18 Декларації проголошує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Хант проти України» зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У низці інших своїх рішень (зокрема у справах «Хокканен проти Фінляндії», «Фуска проти Румунії») Європейський суд з прав людини наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З огляду на встановлені обставини та відсутність будь-яких негативних чи компрометуючих даних про особу відповідача, суд дійшов до переконання, що позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам малолітнього сина сторін, усвідомлення яким негативної інформації про батька може в майбутньому стати фактором, що травмує його психіку, і негативно вплинути на розвиток його як особистості.

Зважаючи на вищенаведене, суд відмовляє у позові у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: