ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3927/19 Справа № 182/5694/17 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.,

сторони:

позивач за первісним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 , на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 11 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року отримав кредитні кошти на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-306/071/2008 від 26.05.2008 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, станом на 18.09.2017 року, виникла заборгованість в розмірі 55188,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 18.09.2017 року, становить 1447275,61 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів, солідарно, а також просив стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-306/071/2003 від 26.05.2008 року у розмірі 55188 доларів США 16 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.09.2017 року становить 1447275 грн.61 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 10854 грн.57 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 10854 грн.57 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року скасовано та справу призначено до розгляду.

30 травня 2018 року позивачем було зменшено розмір позовних вимог та відповідно до уточнених позивачем позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів, солідарно, заборгованість за кредитним договором, станом на 18.09.2017 року, в розмірі 253545,92 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 55188 гривень 16 коп. та пені в розмірі 198357,76 грн.

У зв`язку з наведеним вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути, солідарно, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року у розмірі 253545,92 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 55188,16 грн. та пені в розмірі 198357,76 грн.

23 травня 2018 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов про визнання поруки такою, що припинена та просила суд визнати поруку ОСОБА_2 за договором № SR-306/071/2008 від 26.05.2008 року такою, що припинена та покласти на позивача судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову послалась на те, що порука ОСОБА_2 є припиненою, так як ще у 2010 році їй надсилали проект позовної заяви за підписом уповноваженої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, а тому зазначений проект можливо вважати досудовою вимогою позивача, яка була направлена у 2010 році . Оскільки в договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то після пред`явлення досудової вимоги у 2010 році позивач мав звернутись до неї із позовом, однак цього не зробив. Оскільки вимогу не було пред`явлено протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, то порука вважається припиненою.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року в сумі 253545,92 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 55188 гривень 16 коп., пеня - 198357,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1267 грн. 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1267 грн. 75 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи.

Апелянт зауважає на тому, що порука ОСОБА_2 є припиненою, так як ще у 2010 році їй позивач за первісним позовом надсилав проект позовної заяви за підписом уповноваженої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, а тому зазначений проект можливо вважати досудовою вимогою позивача, яка була направлена у 2010 році. Оскільки в договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то після пред`явлення досудової вимоги у 2010 році позивач мав звернутись до неї із позовом, однак цього не зробив.

Крім того вважає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустив строк звернення із позовом до суду, оскільки ОСОБА_1 здійснив останній платіж за кредитним договором 27.05.2013 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 13.10.2017 року, через чотири роки після останнього платежу. Оскільки загальна позовна давність становить три роки, слід відмовити у позові через сплив строку позовної давності.

Зауважує на тому, що відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог, зокрема, про стягнення пені.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача за первісним позовом просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ«ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено Кредитний договір № МL-306/071/2003, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит на загальну суму 77 000 грн. терміном до 26 травня 2023 року (том 1 а.с.7-11).

26 травня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір поруки за № 811-306/071/2008, відповідно до умов якого остання поручилась перед Банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за Кредитним договором (том 1 а.с.15).

Згідно умов вказаного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідач ОСОБА_1 , в порушення умов Кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 18.09.2017 року, за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 253545,92, яка складається з: 55188 грн. заборгованості за тілом кредиту, 198357,76 заборгованості за пенею (том 1 а.с.14).

Згідно з умовами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» передало, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за Кредитним договором ML-306/071/2008 від 26 травня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 та договором поруки № SR-306/071/2008 від 26 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (том 1 а.с.18-24).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання поруки такою, що припинена, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання поруки припиненою, оскільки строк дії поруки встановлений до повного виконання Боргових зобов`язань, які не виконані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою, однак не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню в солідарному порядку, з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1,2 статті 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення Банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, чинній на момент пред`явлення позову та ухвалення рішення судом першої інстанції, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

У справі, що переглядається, поряд з установленням строку дії договору кредиту сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов`язань, внесення щомісячних платежів, у вигляді платежів до дати, встановленої у графіку, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Враховуючи наведене, строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, а відтак стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , як з поручителя, солідарно з ОСОБА_1 , має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором позичальником було сплачено 27 травня 2013 року, а із позовом про стягнення заборгованості Банк звернувся до суду в жовтні 2017 року, тобто порука є такою, що припинилась в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі цього позову, тобто до квітня 2017 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню на користь банку в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника, підлягає заборгованість за кредитним договором, яка нарахована за 6 місяців до пред`явлення позову, а саме за період квітень-вересень 2017 року, яка становить 2566,68 грн. (виходячи з розрахунку 427,78 грн. (щомісячний платіж) * 6 місяців, що передували зверненню до суду) та заборгованість, яка підлягає стягненню в достроковому порядку 28661,26 грн. (виходячи з розрахунку 427,78 грн. (щомісячний платіж) * 67 місяців, а разом стягненню на користь банку в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника підлягає 31227,94 грн.

Наведним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустив строк звернення із позовом до суду, оскільки ОСОБА_1 здійснив останній платіж за кредитним договором 27.05.2013 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 13.10.2017 року, через чотири роки після останнього платежу, тому в задоволені позову слід відмовити через сплив строку позовної давності.

При цьому, колегія суддів вважає, що не підлягає стягненню на користь що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника, заборгованість по пені, з огляду на наступне.

За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не обмежується.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Проте, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 у відзивах на позовну заяву позивача, було заявлено про застосування строків позовної давності.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року останній платіж на погашення заборгованості було здійснено відповідачем в 27.05.2013 року, з позовом до суду позивач звернувся в жовтні 2017 року, що дає підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності в один рік та стягнення заборгованості по пені за останні 12 місяців, які передували зверненню до суду.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до розрахунку позивача, за кредитним договором № МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року нараховано пеню в розмірі 198357,76 грн. за період з 18.09.2016 рок по 18.09.2017 року, з позовом до суду позивач звернувся 13.10.2017 року, тобто за останній рік, що передув зверненню до суду, пеня не нараховувалась.

Отже, враховуючи те, що за останній рік, що передув зверненню до суду, пеня не нараховувалась, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 , яка заявила про застосування строків позовної давності, як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника, пені в солідарному порядку, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що порука ОСОБА_2 є припиненою, так як ще у 2010 році їй надсилали проект позовної заяви за підписом уповноваженої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, а тому зазначений проект можливо вважати досудовою вимогою позивача, яка була направлена у 2010 році, оскільки не можна вважати досудовою вимогою позивача про дострокове повернення кредиту проект позовної заяви з якого не вбачається, що кредитор вимагає повернути кредитні кошти, не зазначається про строки та про роз`яснення наслідків невиконання досудової вимоги. Крім того, в даному проекті позовної заяви відсутні відмітки того, що він був пред`явлений до суду.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню, рішення у справі скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року, яка станом на 18 вересня 2017 року становить 222317 грн. 98 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 23960 грн. 22 коп., пеня 198357 грн. 76 коп. та про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року, яка станом на 18 вересня 2017 року становить 31227 грн. 94 коп. та складається з тіла кредиту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в межах заявлених та задоволених позовних вимог, а саме з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2112,90 грн., з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 422,58 грн. (том 1 а.с.1).

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, та постановити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року станом на 18 вересня 2017 року в сумі 222317 (двісті двадцять дві тисячі триста сімнадцять) грн. 98 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 23960 грн. 22 коп., пеня 198357 грн. 76 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-306/071/2008 від 26.05.2008 року станом на 18 вересня 2017 року в сумі 31227 (тридцять одна тисяча двісті двадцять сім) грн. 94 коп. яка складається з тіла кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2112 (дві тисячі сто дванадцять) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 58 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: