Справа № 503/577/19
Провадження № 2/503/477/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуКодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання,

ВСТАНОВИВ:

Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України, в особі його структурного підрозділу Одеського державного університету внутрішніх справ витрати на навчання в сумі 33799,61 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Наказом №126 о/с від 15.08.2016 року відповідача було зараховано курсантом 1-го курсу факультету №2 університету та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення згідно чинного законодавства.

Наказом від 26.03.2018 року №62 о/с за результатами проведення службової перевірки за рапортом на звільнення за власним бажанням курсанта ОСОБА_1 було відраховано з університету та звільнено зі служби в Національній поліції на підставі п.п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію».

Таким чином, відповідач з 15.08.2016 року до 27.03.2018 року навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Позивач вказує, що у день зарахування між сторонами було укладено Контракт про здобуття освіти в університеті від 15.08.2016 року, за умовами якого підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі через небажання продовжувати навчання. Відповідач у добровільному порядку суму понесених на нього витрат не повернув, в зв`язку з чим позивач просив стягнути з нього витрати на навчання в сумі 33799,61 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

У встановлений судом строк, відповідач скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи подав до суду відзив, в якому вказав, що його дійсно Наказом №126 о/с від 15.08.2016 року було зараховано курсантом 1-го курсу факультету №2 університету та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення згідно чинного законодавства та Наказом від 26.03.2018 року №62 о/с за результатами проведення службового розслідування за рапортом на звільнення за власним бажанням було відраховано з університету та звільнено зі служби в Національній поліції на підставі п.п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію». Вказує, що про відшкодування витрат за навчання він повідомлений не був, до того ж, на даний час являється студентом 2-го курсу денної форми навчання факультету №4 в Одеському державному університеті внутрішніх справ, відповідно до Договору про надання платної освітньої послуги №134 д/б від 01.09.2018 року, отже, відповідно до п.4.5 Контракту про здобуття освіти в університеті від 15.08.2016 року стягнення суми витрат припиняється у випадку поновлення на навчанні особи, яка була відрахована з навчального закладу. До того ж, він не був повідомлений про необхідність відшкодування витрат пов`язаних з його навчанням, а Договір розстрочення заборгованості від 27.03.2018 року він писав в примусовому порядку.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає та просить розглянути справу у його відсутність.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Із копії послужного списку встановлено, що за ОСОБА_1 закріплено спеціальний № НОМЕР_1 , відповідно до Наказу ОДУВС від 15.08.2016 року №126 о/с він є рядовим поліції. Відповідно до Наказу Одеського державного університету внутрішніх справ №126 о/с від 15.08.2016 року відповідача з 15.08.2016 року зараховано студентом 1-го курсу факультету №2 для здобуття освітнього ступеня бакалавра за спеціальністю «Право» (081), на основі повної загальної середньої освіти, зі строком навчання чотири роки, поставлено на всі види утримання та забезпечення згідно чинного законодавства, присвоєно первинне спеціальне звання - рядовий поліції. Із копії Рапорту від 26.03.2019 року встановлено, що відповідач подав рапорт про відрахування його з університету та звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. Наказом університету від 26.03.2018 року №62 о/с за результатами проведення службової перевірки за рапортом на звільнення за власним бажанням курсанта ОСОБА_1 , останнього було відраховано з університету та звільнено з органів поліції.

Контрактом про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 15.08.2016 року, укладеним між Університетом, Головним управлінням Національної поліції та ОСОБА_1 , в п.2.1.1 встановлено, що Університет зобов`язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку особи згідно з освітньо-професійною програмою підготовки для здобуття освітнього ступеня бакалавр.

Пунктом 2.3.5 Контракту передбачено обов`язок особи у разі дострокового розірвання контракту чи звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу або скорочення штатів, відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України, в особі Університету, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до п.4 ст.74 Закону України «Про національну поліцію».

Із розрахунку вартості утримання курсанта ОСОБА_1 встановлено, що на його утримання за період з 15.08.2016 року по 27.03.2018 року витрачено 33799,61 грн.

Наведений розрахунок відповідачем не оскаржувався та відповідно до Договору розстрочення заборгованості від 27.03.2018 року, відповідач зобов`язався погасити вказану заборгованість до 16.03.2019 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків.

За правилами ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вважає порушеним право позивача невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, що виникли внаслідок укладеного Контракту.

Відповідно до п.1.1 спільного наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління Державної охорони України, Служби безпеки України №419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах розроблено з метою впорядкування курсантів у вищих навчальних закладах розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, військовому навчальному закладі, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість.

Відповідно до п.3 Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, а також оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Пунктом 8 вищезазначеного Порядку встановлено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до норм ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином Університет є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ.

Отже, невідшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням в Університеті, є прямою шкодою державі.

Чинність Контракту про здобуття освіти в Університеті курсантом ОСОБА_1 достроково припинено, шляхом його розірвання. За цим контрактом відповідачу було надано всі види забезпечення. Чинним законодавством України та умовами Контракту встановлений обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Тому відповідач повинен відшкодувати витрати, понесені Університетом саме за період його навчання з 15.08.2016 року по 27.03.2018 року.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у добровільному порядку не відшкодував витрати позивачу, що підтвердив у відзиві на позовну заяву.

Окрім того, про відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з навчанням у вищому навчальному закладі, згідно умов договору, відповідач знав та заперечень щодо відшкодування ним витрат не мав при його відрахуванні, що підтверджується копією висновку службової перевірки за фактом подання ним рапорту з проханням відрахувати його з Університету, до того ж, відповідач не надав належних та допустимих доказів про те, що Договір розстрочення заборгованості від 27.03.2018 року був підписаний ним під тиском.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених вимог та про необхідність їх задоволення в повному обсязі, оскільки вони знайшли своє повне підтвердження під час розгляду справи в суді, а не проведення відшкодування витрачених бюджетних коштів на утримання відрахованих з військових навчальних закладів курсантів призводить до порушення економічних інтересів держави.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади Міністерства внутрішніх справ України, в особі його структурного підрозділу Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р НОМЕР_3 , Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, ) витрати на навчання у сумі 33799 (тридцять три сімсот дев`яносто дев`ять) 61 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади Міністерства внутрішніх справ України, в особі його структурного підрозділу Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, ), сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк