Ухвала

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 760/11851/17-ц

провадження № 61-20418ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у травні 2014 року він звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням балкону в належній йому квартирі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2015 року була призначена експертиза, проведення якої було доручено відповідачу.

Витрати на оплату вартості експертизи було покладено на позивача.

Відповідно до виставленого рахунку № 3216/15-43 від 01 липня 2015 року позивачем було сплачено 4 915,20 грн, з розрахунком вартості однієї експертної години в розмірі 76, 80 грн і тривалістю роботи в 64 години.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року позивачу було відмовлено в задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди по 130,50 грн з кожного, в рахунок відшкодування моральної шкоди по 25,00 грн з кожного, витрати за проведення експертизи по 128,29 грн з кожного та судовий збір по 255,78 грн з кожного. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року залишено без змін.

ОСОБА_1 05 квітня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про повернення різниці вартості сплаченої ним експертизи в розмірі 4 915,20 грн та стягнутої вартості на його користь з відповідачів відповідно до рішення суду в розмірі 256, 57 грн, яка складає 4 658, 63 грн.

Завищена вартість експертизи, сплачена ним, завдала йому реальних збитків, якими є різниця між сплаченою ним сумою та визначеною рішенням суду, а також понесених витрат на сплату судового збору при апеляційному та касаційному оскарженні судових рішень.

Листом від 05 травня 2017 року № 07/01-13/5859-17 відповідач відмовив йому в задоволенні заяви про повернення зайво сплаченої суми експертизи.

З урахуванням заяви від 05 квітня 2019 року про збільшення позовних вимог, позивач просив визнати дії відповідача щодо неповернення зайво сплачених коштів за проведення експертизи незаконними, стягнути з відповідача 4 658,63 грн за проведення судової експертизи, яка розглядалася за його позовом Голосіївським районним судом міста Києва, а також 320 грн судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги, та 320 грн за подачу касаційної скарги.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в вищевказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у даній справі становить 4 658,63 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький