ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/4729/17

Провадження № 22-ц/818/4627/19

15 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року (суддя Курганникова О.А.) по справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення,-

встановив:

У липні 2017 року КП «Харківводоканал» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.01.1999 р. по 31.01.2017 р. у розмірі 2657,30 гривень та водовідведення за період з 01.12.2007 р. по 31.01.2017 р. у розмірі 1046,67 гривень з урахуванням індексу інфляції за час прострочення у розмірі 453,15 грн. та 3% річних у розмірі 70,00 гривень в загальному розмірі 4227,12 гривень, посилаючись на те, що відповідач є споживачем КП «Харківводоканал», однак за надані послуги не сплачує в повному обсязі, внаслідок чого перед позивачем утворилася заборгованість за надані послуги, що призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо екологічного добробуту міста і негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів. Також позивач просив відшкодувати витрати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні представник позивача КП «Харківводоканал» заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти заявлених позовних вимог.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 2339, 95 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не перевірив, чи надавались скаржнику житлово-комунальні послуги відповідачем КП «Харківводоканал» у спірний період і якими доказами це підтверджується та визнав скаржника боржником з формальних підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу АК «Харківобленерго» зазначило, що погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надаються КП «Харківводоканал», а тому зобов`язана сплачувати за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. При цьому застосував до спірних правовідносин строки позовної давності на підставі заяви відповідача по справі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно картки абонента за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість відповідачки перед КП «Харківводоканал» за надані послуги з централізованого водопостачання становить за період з 01.01.1999 р. по 31.01.2017 р. у розмірі 2657,30 гривень та водовідведення за період з 01.12.2007 р. по 31.01.2017 р. у розмірі 1046,67 гривень з урахуванням індексу інфляції за час прострочення у розмірі 453,15 гривень та 3% річних у розмірі 70,00 гривень в загальному розмірі 4227,12 гривень.

Згідно акту №10 від 25.01.2019 року Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, не було виявлено порушень прав ОСОБА_1 , як споживача послуг наданих КП «Харківводоканал»

Як вбачається з довідки-картки абоненту, відповідач сплачує за надані послуги періодично, однак не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між КП «Харківводоканал» та споживачем послуг ОСОБА_1 , є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені узгоджується з застосуванням правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12, від 30 травня 2013 року у справі № 6-59цс13).

В суді першої інстанції відповідач заявила про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши наявність у відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, передбачених статтею 625 ЦК України, на підставі ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України в межах строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність укладеного договору між сторонами спростовується наступним.

Відповідно до п. 1 та 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 21 вищевказаного закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не може братися до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13).

Відповідно до підпункту 1 пункту 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630) споживач має право на зменшення розміру оплати в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, який підтверджує його відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Відповідач не заперечує, що зареєстрована та проживає за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. Також зазначає, що квартира АДРЕСА_2 належить їй на праві приватної власності.

Отже, одним із доказів існуючого зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення є реєстрація місця проживання за вказаною вище адресою.

Доказів на підтвердження того, що послуги з водопостачання та водовідведення КП « Харківводоканал» за адресою реєстрації відповідача у період з 01.02.2014 року по 31.01.2017 року позивачем не надавались, матеріали справи не містять.

Посилання на те, що позивач відмовляється підписувати акт претензію з приводу ненадання/неналежного надання послуг за адресою її квартири не підтверджено належними доказами.

Крім того, Комунальне підприємство «Харківводоканал» є єдиним підприємством в місті Харків, що надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, тобто підприємство є суб`єктом природної монополії.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про природні монополії» визначено, що природна монополія - стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв`язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб`єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв`язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги) (далі - товари).

Доводи апеляційної скарги про відключення холодної води в квартирі АДРЕСА_2 за відсутності попередження власника квартири, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач посилається на неофіційні дані, які є припущенням та нічим не підтверджені.

До того ж відсутні дані щодо періоду таких відключень.

Отже, твердження заявника щодо ненадання послуг є безпідставними.

Що стосується тарифів та норм споживання на послуги водопостачання та водовідведення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів; України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ( надалі- НКРЕКП), затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014, НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з пп. 4 п. 5 ч 4 вказаного Положення, НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, розробляє і затверджує порядки (методики) формування цін і тарифів на товари (послуги), що виробляються (надаються) суб`єктами природних монополій та суб`єктами, що провадять діяльність на суміжних ринках у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, на ринках природного газу, нафти та нафтопродуктів.

Відповідно до матеріалів справи в період з 01.02.2014 - 31.01.2017 діяли наступні тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення:

-згідно постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у

сфері комунальних послуг України «Про встановлення тарифів з централізованого водопостачання та водовідведення КП «Харківводоканал» від 04.07.2014 № 879 ( зі змінами від 11.07.2014№ 896), з 01.08.2014 року встановлений тариф на послуги централізованого водопостачання 5,172 грн. з пдв за 1м3; на послуги централізованого водовідведення 3,03 з ПДВ за 1м1

-згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики і комунальних послуг від 26.03.2015 № 872, "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання і водовідведення КП"Харьковводоканал" з 01.05.2015 встановлені наступні тарифи: на централізоване водопостачання за 1 мЗ - 5,676 грн. на централізоване водовідведення за 1 мЗ - 3,216 грн;

-згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики і комунальних послуг від 12.11.2015 № 2757 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання і водовідведення КП " Харьковводоканал" з 01.01.2016 діють наступні тарифи на : централізоване водопостачання: споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання і водовідведення, - 6,30 грн/м3 (з ПДВ); централізоване водовідведення: споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання і водовідведення, - 3,36 грн/м3 (з ПДВ);

-згідно постанови Національної комісії , що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг від 21.04.2016 року №645 «Про внесення змін до постанови Національної комісії , яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг від 26 листопада 2015 року №2868» з 10.06.2016 року введні в дію наступні тарифи : за послуги централізованого водопостачання -6,99 грн/м3(з ПДВ) ;за послуги централізованого водовідведення -3,72грн/м3 (з ПДВ.)

-згідно постанови Національної комісії , що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг від 29.09.2016 року №1673 «Про внесення змін до постанови Національної комісії , яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг від 16.06.2016 року №1141 № 1674 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг від 26 листопада 2015 року №2868», яким з 04.11.2006 року встановлені тарифи на послуги по централізованому постачанню холодної води з використанням внутрішньобудинкових мереж 8,74 за 1м3 води з ПДВ; на послуги тарифи на послуги по централізованому водовідведенню з використанням внутрішньобудинкових мереж - 4,72 гривень за 1м3 (з ПДВ).

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що відповідно до розрахунку, наданого позивачем заборгованість зазначена за період з 01.02.2014 року по 31.01.2017 року, проте фактично «Сводная карточка абонента В+К» (раздельно), яка долучена до матеріалів справи з нараховуванням їй заборгованості по 31.07 2019 року, не відповідає дійсності, оскільки спростовується матеріалами справи (т.1 а.с.27-29).

Що стосується доводів ОСОБА_1 про стягнення невикористаних коштів субсидії, слід зазначити, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення було здійснено з урахуванням сум субсидії призначених відповідачці.

Доказів на спростування наданого розрахунку матеріали справи не містять, таких відповідач не надала і до суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідив надані сторонами докази у їх сукупності та зробив правильний та обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог з врахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності та стягнення вказаних коштів з відповідача.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко