Справа № 405/8605/18
Провадження №2/405/1496/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Лисонь В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу № 405/8605/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що він (позивач) на підставі договору дарування від 14.02.2006 року є власником будинку АДРЕСА_1 . Також позивач зазначив, що за вказаною адресою окрім нього зареєстровані його (позивача) син ОСОБА_2 , який у лютому 2014 року поїхав на заробітки у Київську область та залишився там жити. Також, з його (позивача) дозволу за вказаною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , з якою він ( ОСОБА_1 ) перебував у цивільному шлюбі та її донька ОСОБА_4 , однак у зв`язку з погіршенням між ними відносин, останні ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) на початку літа 2016 року забрали з будинку всі свої речі та переїхали жити до своїх родичів у Вінницьку область. Крім того, з його (позивача) дозволу в будинку було зареєстровано місце проживання переселенців з Донбасу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які, за домовленістю, після працевлаштування, повинні були самостійно знятися з реєстрації за вказаною адресою, однак цього не зробили, при цьому йому (позивачу) стало відомо, що вони ( ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ) виїхали на проживання у Харківську область та на його (позивача) неодноразові прохання приїхати до м. Кропивницький та самостійно знятися з реєстрації в будинку відповідають відмовою. В зв`язку з чим, зазначені обставини (факт реєстрації відповідачів за зазначеною вище адресою) впливає на оформлення ним (позивачем) субсидії за житлово-комунальні послуги.

З огляду на зазначене та з посиланням на ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання надав заяву, зареєстровану судом 24.07.2019 року за вх. № 18127 в якій просив розглянути дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлялені, причини неявки суду не відомі, відзив на позов відповідачі не подавали, як не подавали і будь-яких заяв, клопотань.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору дарування від 14 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Левицькою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 154, ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/5 частка житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 під номером АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 10369911 від 12.04.2006 року зазначене право спільної часткової власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 (1/5 частки), на підставі договору дарування /154/ 14.02.2006/ Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Левицька В.В., номер запису: 513, в книзі: 2.

Відповідно до довідки квартального комітету № 5 Подільського району м. Кропивницького від 28 листопада 2018 року № 620, яка видана на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: син ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з лютого, 2014 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживають з липня 2016 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не проживають з лютого 2017 року.

Окрім того, відповідно до акту про не проживання особи від 28 листопада 2018 року, складеного за участю: ОСОБА_9 , проживає АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , проживає АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 , проживає АДРЕСА_3 , останні підтвердили факт того, що в будинку АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , інші особи, а саме: син ОСОБА_1 ОСОБА_2 , не проживає з липня 2016 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не проживають з липня 2016 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , не проживають з лютого 2017 року. Оглядом будинку встановлено, що в ньому відсутні будь-які їх речі.

Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 13 грудня 2018 року, місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано з 07.12.2005 року та з 03.07.2012 року відповідно за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 17 грудня 2018 року, місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано з 13.01.2017 року та з 03.01.2017 року відповідно за адресою: АДРЕСА_1 .

Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Члени сім`ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб`єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю.

Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут).

Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім`ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім`ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України.

При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім`ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім`ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом.

Крім того, під час судового розгляду, судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які набули права користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 , за згодою його (власника будинку), разом з тим, не проживають без поважних причин в зазначеному вище будинку понад один рік, та не використовують житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідачі окрім зареєстрованого відповідно до Закону місця проживання претендували на фактичне користування зазначеним будинком, або ж намагалися вселитися в будинок, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , такими, що втратили право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_4 частин якого належить позивачу на підставі договору дарування від 14.02.2006 року, при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за клопотанням позивача судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн. залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 1 АДРЕСА_5 частина якого належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування від 14 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Левицькою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 154.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова