Провадження № 2/317/629/2019
Справа № 317/902/19
22 липня 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі: Коваль В.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, -
У березні 2019 р. позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначила, що 16.10.2004 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1847.
Відповідно до умов вищезазначеного договору продавець ОСОБА_4 передає у власність покупця ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .
Право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до технічного паспорта виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації (редакція станом на 04.06.2003 р.) вказана квартира належала ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано совхозом «Шлях Леніна» 11.08.1994 року. В наступному успадковане громадянином Лукьянчик.
На підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2003 року право власності було зареєстроване за ОСОБА_4 - продавцем за договором від 16.10.2004 року.
Після укладання договору купівлі продажу від 16.10.2004 року продавець ОСОБА_4 вказане житлове приміщення звільнив, виконав всі умови договору.
Відповідно до технічного паспорта виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації (редакція станом на 22.10.2004 р.) вказана квартира належить позивачці ОСОБА_2 .
З невідомої причини у квартирі, що належить ОСОБА_2 на праві власності, залишилась зареєстрована ОСОБА_3 , 1977 р.н.
Як вбачається з довідки виданої Григорівською сільською радою від 19.02.2019 року за № 308, ОСОБА_3 , 1977 р.н. зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , проте не проживає.
Відповідачка вже не є власником спірного житлового приміщення, також не є членом сім`ї теперішнього власника, її речі в квартирі відсутні, а тому утратила право користуватися квартирою, не має законних підстав для продовження реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_2 до суду не з`явилась.
Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, неодноразово про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином.
Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, його представника та представника третьої особи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, та це підтверджується документами, наданими стороною позивача, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.10.2004 р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. за реєстровим № 1847.
Відповідно до довідки № 308 від 19.02.2019 р., яка видана виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , 1977 р.н.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок (ст. ст. 379, 383 ЦК України).
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Однак позивачка ОСОБА_2 таких позовних вимог про стягнення судового збору з відповідача на її користь не заявляв, тому суд вказаного питання не розглядає.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 27, 76-80, 83, 95, 128-130, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст.317, 391, 405 ЦК України, ст.ст.72, 156 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.
Усунути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом, визнавши ОСОБА_3 (1977 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя І.Б. Громова