ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/1397/18 Головуючий суддя І інстанції Токмакова А. П.
Провадження № 22-ц/818/4707/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Коваленко І.П., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Журкова Віталія Івановича на рішення Валківського районного суду Харківської області від 10 червня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Токмакової А.П., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з виплати орендної плати,

встановив:

11 вересня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Журков В.І. звернувся до суду з позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з виплати орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що вона після смерті ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку площею 3085 га, кадастровий номер :03:000:0591, яка розташована на території Благодатненської сільської ради Валківського району Харківської області, а також права орендодавця за укладеним ОСОБА_3 з СВК «Дружба» договором оренди вказаної земельної ділянки, укладеного на строк 15 років та зареєстрованого в Державному реєстрі земель 19.06.2006 року за № 25.

При укладенні Договору у п. 9 було передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 647,23 грн. на рік щомісячно рівними частинами, згідно п.11 орендна плата вноситься щомісячно з дня реєстрації рівними частинами. Обов`язком орендаря, відповідно до п. 31 є своєчасно вносити орендну плату.

Після набуття права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування 20.07.2016 року між сторонами укладено угоду № 11, якою було внесені зміни до Договору оренди землі від 07.10.2005 року №153, а саме: п. 9 Договору викладений в наступній редакції: орендна плата вноситься орендарем у таких формах: грошовій в сумі 4266,45 грн. на рік, або в натуральній: зерно, соняшник по біржових цінах на момент нарахування, або відробітковій: обробітку земельної ділянки, виписки транспорту та надання інших послуг орендодавцю.

18.08.2016 року зазначена угода № 11 державним реєстратором Валківської державної районної адміністрації Харківської області Шевченко О.В. була зареєстрована та внесена до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно, тому набула чинності.

Зазначала, що з 18.08. 2016 року відповідач порушує свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою протягом 2016-2018 років, а також нехтує терміном, зазначеним в п. 11 Договору, який є його істотною умовою. Станом на 07.09.2018 року, в порушення вимог п.11 Договору, позивач отримала орендну плату лише один раз, наприкінці 2016 року, після чого відповідач не виплачував орендну плату. Ніяких послуг в рахунок орендної плати за 2016-2018 роки від відповідача не отримувала. На неодноразові телефонні звернення до відповідача про здійснення щомісячного розрахунку, останній відповідав відмовою. З цих підстав протягом березня 2017 року позивач зверталася до відповідача з письмовими заявами щодо розірвання договору оренди землі, однак всі заяви відповідачем проігноровані та жодної відповіді не надано.

У 2017 році відповідач нараховував орендну плату лише 2 рази на рік: у 2 кварталі 2017 року на суму 1422,15 грн. та в 4 кварталі 2017 року нараховано 1422,15 грн. Таким чином, за 2017 рік відповідач недорахував орендної плати на суму 1422,15 грн.

В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору оренди землі, систематичне порушення строків виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2016-2018 роках, враховуючи, що позивачу не виплачена орендна плата за 20 місяців на загальну суму 7110,75 грн., відповідно до ст.32 ЗУ «Про оренду земель» ОСОБА_1 просила розірвати даний Договір, та стягнути на її користь з відповідача вказану суму заборгованості.

Під час розгляду справи 08 червня 2019 року відповідач сплатив позивачці вказану заборгованість, внаслідок чого вона відмовилася від позову в цій частині і така відмова була прийнята судом. В іншій частині позивачка підтримала свій позов і просила розірвати Договір оренди землі № 153 від 07.10.2005 року, укладений між сторонами на земельну ділянку площею 3,8544 га, кадастровий номер :03:000:0591, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 10 червня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» заборгованості з виплати орендної плати.

Провадження у цивільній справі №615/1397/18 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Дружба» заборгованості з виплати орендної плати закрито.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Журков В.А. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, викладені у рішенні висновки, не відповідають обставинам справи, а також суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування скарги навів вищевказані доводи, які були зазначені на обґрунтування позову.

Вказав, що відповідач перший раз виплатив орендну плату ОСОБА_1 за серпень-листопад 2016 р. лише в грудні 2016 року, тобто з перебігом строку сплати на 4 місяці, чим порушив умови п.11 Договору про щомісячну сплату орендної плати. У подальшому, також у порушення вимог п.11 Договору, відповідач виплатив орендну плату лише в квітні 2017 року, із затримкою орендної плати на 3 місяці, що є систематичним невиконанням умов Договору.

Після цього, Відповідач з порушенням умов Договору, знову протягом травня, червня, липня 2017 року, а також жовтня, листопада 2017 року не нараховував та не сплачував орендну плату Позивачці.

Зазначив, що Відповідач не надав до суду жодного доказу на підтвердження нарахування та виплати за період затримки орендної плати ОСОБА_1 : за серпень-листопад 2016 р., січень - березень 2017 р., травень-липень 2017 р., жовтень-листопад 2017 р., що суд не взяв до уваги. В матеріалах справи відсутні будь які докази нарахування та направлення за вищезазначені місяці орендної плати. Відповідач протягом 2016 року (більше 4 місяців поспіль,) та в 2017 році (протягом 8 місяців) порушував умови Договору та вищезазначені вимоги чинного законодавства, а таким чином є всі передбачені у ст. 651 ЦК України підстави для розірвання Договору оренди землі.

Вказав, що судом першої інстанції не надано належної оцінки щодо несвоєчасної сплати орендної плати відповідачем протягом 2016-2018 років, що є підставою для розірвання договору оренди землі. При цьому послався на тлумачення норм права, яке викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.-05.2019 по справі № 289/2217/17 та Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року по справі № 183/262/17 по аналогічним справам, де зазначено, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два і більше випадки). При цьому систематична сплати орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З посилання на правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 183/262/17 зазначив, що суд помилково вважає, що позивач має звертатися до орендаря з вимогами про виплату орендної плати, оскільки такі звернення не передбачені умовами договору, а зобов`язання по сплаті орендної плати покладені умовами договору на орендаря, а договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У даній справі відповідач не продемонстрував до червня 2019 року, після повторного направлення позивачем на адресу відповідача заяви щодо направлення орендної плати будь-яким зручним для відповідача способом, бажання виконувати умови договору оренди землі та свої обов`язки за цим договором.

Суд всупереч положенням ст.ст. 263, 264 ЦПК України не надав належної оцінки тому факту, що оскільки Договором оренди землі було визначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4266,45 грн. на рік, щомісячними рівними частинами, то порушення зобов`язання щодо сплати орендної плати відповідачем протягом 2016-2018 років, не менше 12 разів, свідчить про систематичність порушень істотних умов Договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник СВК «Дружба» просить у її задоволенні відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На обґрунтування вказав, що станом на день звернення з позовом у відповідача дійсно була заборгованість з виплати ОСОБА_1 орендної плати, яка сталася внаслідок прострочення позивачкою своїх зобов`язань. ОСОБА_1 у 2017 році спочатку отримувала орендну плату від СВК «Дружба» через сервіс від АТ «Ощадбанк» «Швидка копійка», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою банка та визнала позивач у судовому засіданні, а згодом з метою створення формальних підстав для розірвання договору, вона відмовилась від отримування орендної плати, які щомісячно надсилалися їй через такий сервіс, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та банківськими виписками по розрахункам.

Більше того, у 2017-2018 роках позивачка не зверталася до каси СВК «Дружба» для особистого отримання орендної плати, як це вона робила у 2016 році, що підтверджується в матеріалах справи платіжною відомістю № 79 до видаткового касового ордеру № 342 від 23 грудня 2016 року. Тобто, ОСОБА_1 не скористалася відомим їй способом для отримання орендної плати з метою створення підстав для розірвання договору оренди та надання землі в оренду іншому підприємству, що позивачка особисто підтвердила у судовому засіданні.

Таку поведінку відповідач вважає недобросовісною, здійсненою з метою створення умов для розірвання договору, що орендна плата не має для неї істотного значення, що свідчить про відсутність істотного порушення умов договору оренди та виключає його розірвання на підставі п. «д» ст. 141 ЗК України.

Оскільки відповідач вживав всіх можливих дій для виконання свого зобов`язання зі сплати оренди, щомісячно перераховував кошти, але не зміг його виконати внаслідок невиконання (прострочення) обов`язку кредитором - позивачкою прийняти цей платіж, тому відповідно до ч. 4 ст. 612, я. 1 ст. 613 ЦК України прострочення боржника відповідача не настає.

Допитана у судовому засіданні бухгалтер СВК «Дружба» пояснила, що підприємство виплачує орендну плату через касу або шляхом переказу через сервіс «Швидка копійка». Надсилати орендну плату через ПАТ «Укрпошта» не було можливості, оскільки у СВК «Дружба» відсутні договори на обслуговування, як юридичної особи. Лише за повідомленням ОСОБА_1 у судовому засіданні та відповідним листом, що вона може отримати орендну плату у відділенні ПАТ «Укрпошта», діючи добросовісно працівник СВК «Дружба» за дорученням як фізична особа, здійснила переказ ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі.

Судом було правильно встановлено, що зазначені обставини свідчать про намір підприємства належним чином виконувати договірні зобов`язання, але внаслідок недобросовісної поведінки та прострочення орендаря ОСОБА_1 відповідач не мав можливості виконати свій обов`язок по сплаті оренди. Суд надав належну оцінку наявним у справі доказам та спірним правовідносинам, прийшов до законних і обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позову.

У письмових поясненнях представник позивача заперечив проти наведених у відзиві на скаргу доводів відповідача щодо добросовісних дій та прострочення кредитора, за їх недоведеністю. Вказав, що відповідач не надав доказів на підтвердження вчасного нарахування та надсилання позивачці орендної плати за період серпень-листопад 2016, січень-березень 2017, травень-липень 2017, жовтень-листопад 2017р.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, згідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, в порядку письмового провадження перевіривши матеріали справи у передбачених ст. 367 ЦПК України межах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містять передбачені у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. гарантії фізичних і юридичних осіб на мирне володіння майном.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини у сфері земельного законодавства, в тому числі і щодо оренди земельних ділянок є Земельний кодекс України та Закон України Про оренду землі.

Так, стаття 1 Закону України Про оренду землі встановлює що оренда землі -це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Стаття 31 Закону України Про оренду землі регламентує загальний порядок розірвання договору оренди землі, зокрема, ч. 3 та ч.4 статті встановлює що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно статті 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 2 ст.409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форми, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Отже із системного аналізу ст.141 ЗК України, ст.32 Закону України «Про оренду землі» та умов спірного договору слідує, що тільки систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору.

За своїм змістом систематичність яка є більшою від неодноразовості, яка означає два випадки несплати, - передбачає три і більше несплати орендної плати.

Згідно з ч.9 ст.93 ЗК України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з ч.1 ст.34 Закону України "Про оренду землі", у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Судовим розглядом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАІ №997946 від 28.05.2016 року виданого державним нотаріусом Валківської державної нотаріальної контори стала новим власником даної земельної ділянки. Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі прав за №14708651 від 28.05.2016 року.

Договір оренди землі № 153 від 07.10.2005 року укладено між спадкодавцем ОСОБА_2 та відповідачем.

Відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки в оренду, який є додатком до договору оренди землі №153 від 07.10.2005 року, орендодавець передав орендарю у користування земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :03:000:0591, площею 3,85 га, Державний акт серії ІІ-ХР №403 від 03.01.2002 року.

ОСОБА_1 є власником орендованої земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0591 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія НОМЕР_2 №997946, виданий 28.05.2016 року державним нотаріусом Кобзар Н.Я.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 66818933 від 29.08.2016 року право власності позивача зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.05.2016 року, номер запису 14708651.

Пунктами Договору передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Благодатненської сільської ради Валківського району Харківської області, кадастровий номер :03:000:0591, загальною площею 3,85 га, у тому числі рілля 3,85 га.

Пунктом 8 договору оренди вбачається, що договори укладено на 15 років, Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово про наміри продовжити його.

У пункті 9 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у таких формах та розмірах:

- грошовій, в сумі 647,23 грн. на рік;

- натуральній: зерно, соняшник, цукор по біржових цінах на момент нарахування в співвідношенні по вартості: зерно 83%, соняшник 10%, цукор 7%;

- відробітковій: обробіток огороду, виписка транспорту та інші послуги.

Пунктом 11 договорів передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно з дня реєстрації рівними частинами.

Згідно умов Угоди №11 від 20.07.2016 року про внесення змін до договору оренди землі від 07.10.2005 року №153, орендна плата вноситься орендарем в грошовій сумі 4266,45 грн. на рік.

Як вбачається із платіжної відомості № 79 за 2016 рік, ОСОБА_1 отримала кошти в сумі 12820,11 грн., про що свідчить її особистий підпис.

В пункті 38 Договорів зазначено, що дія договорів, окрім іншого, припиняється шляхом їх розірвання за рішенням суду за вимогою однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Тобто, однією із підстав розірвання договорів оренди землі може бути невиконання однією із сторін умов договорів.

Доводи позову про те, що відповідач не сплачував орендну плату за період з січня 2017 року по серпень 2018 року спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких, у квітні 2017 року позивач отримала орендну плату за 4 місяці (січень-квітень 2017 року), яка була надіслана через сервіс «Швидка копійка» від ПАТ «Ощадбанк» (а.с.121).

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач знала та мала можливість отримувати орендну плату саме через цей сервіс та у такий спосіб. Але умисно не отримувала орендні платежі, після чого звернулася з позовом про розірвання договору, тобто діяла свідомо з метою створення юридичних підстав для розірвання договору оренди.

Матеріалами справи (платіжні відомості, реєстри безготівкових переказів, а.с. 34-84) підтверджено, що відповідач вживав всі можливі заходи щодо сплати коштів за оренду землі на виконання умов договору, щомісячно надсилаючи орендні платежі позивачу через сервіс «Швидка копійка». Однак, за період 2017-2018 роки позивач лише один раз (у квітні 2017 року) звернулась до банку для отримання коштів (а.с. 121). Ці докази позивач не спростувала.

Більше того, за вказаний період позивач жодного разу не зверталась до каси СВК «Дружба» для отримання орендної плати, як це вона робила раніше у 2016 році, коли особисто отримувала кошти і особисто ставила свій підпис у платіжній відомості №79 до видаткового касового ордеру №342 від 23.12.2016 року. Поважних причин для зміни узгодженого сторонами порядку розрахунків позивач у позові не зазначила і у справі з цього приводу відсутні відповідні докази.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій для отримання орендної плати за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року, які їй нараховувалися відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному випадку відбулося прострочення кредитора.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав вважати наявним прострочення боржника СВК «Дружба» щодо сплати орендної плати, і як наслідок Договір не може бути розірваний з підстав невиконання боржником своїх зобов`язань.

Доводи скарги про те, що відповідач не надав доказів на підтвердження вчасного нарахування та надсилання позивачці орендної плати за період серпень-листопад 2016, січень-березень 2017, травень-липень 2017, жовтень-листопад 2017р.є безпідставними, оскільки відповідач спростував свою відповідальність за затримку в цих розрахунках.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для розірвання договору, оскільки позивачем не доведено відповідальність орендаря за систематичну несплату відповідачем орендної плати, внаслідок чого затримки у її виплаті не можна вважати істотним порушення договору оренди, які відповідно до ст. 651 ЦК України можуть бути підставами для його розірвання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які підтверджуються наявними у справі доказами (а.с. 34-84, 121).

Вирішуючи спір по суті, судом першої інстанції, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України було правильно враховано правову позицію Верховного Суду України, сформовану за наслідками розгляду справи № 6-1449цс17, яка є подібною до справи, що розглядається.

У даному випадку позивач не довів, що відповідач систематично не сплачував орендну плату, а доводи скарги є необґрунтованими і тому висновків суду не спростовують.

У статті 614 ЦК України зазначено, що вина є підставою відповідальності за порушення зобов`язання:

1. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

2. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

3. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.

У статті 613 ЦК України визначені правила щодо прострочення кредитора:

1. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

2. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

У даному випадку позивач свідомо не отримував нараховану та надіслану їй орендну плату за 2017 2018 р.р., тому посилання в доводах скарги, що це перерахування відбулося не регулярно є безпідставними. Позивач не спростовувала заперечення відповідача про те, що вона не використовувала можливість вчасно отримати орендну плату у бухгалтерії СВК «Дружба». Ніяких письмових доказів про те, що вона безрезультатно зверталася з такими вимогами, матеріали справи не містять, що в цілому має ознаки зловживанням правом та недобросовісної поведінки кредитора, яка не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

З урахуванням такої недобросовісної поведінки не можна вважати доведеними доводи скарги, що позивачу була завдана значна шкода діями відповідача, що не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Судовим розглядом було встановлено, що у даному випадку систематичне порушення строків виплати орендної плати було з причини недобросовісної поведінки орендодавця, яка свідомо не отримувала орендну плату, допустила прострочення кредитора, за які боржник згідно наведеної норми ч. 2 ст. 613 ЦК України не відповідає.

Крім того, незначний термін затримки у розрахунках не призвів до суттєвих збитків для орендодавця, що свідчить про відсутність передбаченого у ст. 651 ЦК України істотного порушення відповідачем договору оренди, необхідного для його розірвання.

Виходячи із системного аналізу ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України, частиною другою ст. 651 ЦК України, суд першої інстанції правильно вказав, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди землі з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору, що у даній справі не доведено.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що передбачено у ст. 78 ЦПК України про допустимість доказів. Належними є доказами які містять інформацію щодо предмета доказування: обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, ст. 77 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Журкова Віталія Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 10 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду лише у випадках, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.П.Коваленко.

О.М.Хорошевський.