РІШЕННЯ

іменем України

06 листопада 2019 рокуСправа №451/1064/19
Провадження № 2-о/451/33/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Радехівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2019 року до суду звернулася ОСОБА_1 із заявою, відповідно до вимог якої, просить встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Войково, Первомайського району, Республіка Крим, померла її тітка (рідна сестра батька) ОСОБА_2 , 1924 року народження, уродженка с. Мерва, Горохівського району, Волинської області. Вона є єдиним спадкоємцем померлої за законом, оскільки інших законних спадкоємців немає. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може у зв`язку з тим, що спадкодавець померла на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а тому необхідно встановити юридичний факт смерті спадкодавця (а.с.3).

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила ухвалити рішення про задоволення заяви.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоч про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.12).

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Суд встановив, що померла ОСОБА_2 є тіткою заявника ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 1 березня 1958 року; копією свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_2 від 29 серпня 1971 року; копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 від 13 травня 2004 року, архівними довідками від 27.05.2019 року №454/01.27 (а.с.5, 6, 9-10).

ОСОБА_2 була громадянкою України, що підтверджується копією паспорта, серії НОМЕР_4 . Народилася у с.Мерва, Горохівського району, Волинської області (а.с.7-7 зворот).

Із копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_5 , виданим 05.02.2015 року Первомайським районним відділом ЗАЦС Департаменту ЗАЦС Міністерства юстиції РК вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території України, а саме, в с. Войково, Первомайського району, Автономної Республіки Крим (а.с.8).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

За правилами ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

За правилами ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Оцінюючи наданий заявницею документ, виданий установою, що розташована на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації прав заявника.

Узагальнюючи вищенаведене, виходячи із рекомендацій викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», враховуючи те, що встановлення факту смерті тітки заявника необхідно для оформлення в майбутньому документів для прийняття спадщини, з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянами України свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Керуючись ст.ст. 10,12,13,81,89,247,258-259,263-265,315,317,430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, с. Войково, Первомайського району, ОСОБА_2 .

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Радехівський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний тест судового рішення виготовлено 15 листопада 2019 року.