Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 644/8106/14-ц

провадження № 61-8880св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за другим та за зустрічним позовом)- публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі (позивачі за другим та зустрічним позовами):ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач за другим та зустрічним позовами - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Некрасова Наталія Андріївна,

треті особи за первісним та зустрічним позовом: управління служб у справах дітей Харківської міської ради, Головне управління державної міграційної служби у Харківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року у складі судді Лігус С. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 ,

ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , треті особи: управління служб у справах дітей Харківської міської ради, Головне управління державної міграційної служби у Харківській області про виселення.

Позов мотивовано тим, що 17 серпня 2007 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2053. 30 квітня

2008 року укладено додатковий договір № 1 до нього та 09 червня 2009 року укладено додатковий договір № 2 до нього, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1 100 000 грн зі сплатою 17,5 % річних на строк 8 років з терміном остаточного погашення не пізніше

16 серпня 2015 року на споживчі потреби.

У подальшому з укладенням додаткового договору № 2 від 09 червня

2009 року термін остаточного погашення кредиту змінений на 09 червня 2009 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір

від 17 серпня 2007 року № 2627, за яким в іпотеку переданий жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1

09 червня 2009 року за реєстраційним № 196 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В. В. на іпотечному договорі вчинено виконавчий напис, згідно якого запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором у розмірі 1 121 839 грн 40 коп.

Заявник вказав, що на момент подачі позову виконавчий напис не виконаний, за ОСОБА_3 продовжувала обліковуватись прострочена заборгованість за кредитним договором, яка не погашена. На момент укладення іпотечного договору в будинку проживають та зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Під час примусового виконання виконавчого напису органом державної виконавчої служби банку стало відомо, що в будинку проживали та зареєстровані також ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, але попередньої згоди на реєстрацію чи користування житловим будинком іншими особами банк не надавав та ОСОБА_3 за наданням такої згоди до банку не звертався.

ПАТ «Ощадбанк» вважає, що реєстрація будь-яких осіб, у тому числі малолітніх та неповнолітніх за місцезнаходженням предмета іпотеки без попереднього письмового повідомлення та узгодження з іпотекодержателем є неправомірною та такою, що порушує положення чинного законодавства, умов іпотечного договору та негативно впливає на законні права та інтереси банку під час проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Данильченком В. Ф. отримано письмову вимогу від 06 травня 2009 року № 19-08/11/1-21-991/1, якою банком вимагається усунути порушення за кредитним договором та вказано попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимог цього листа.

28 грудня 2012 року за № 11/2-07-472-4026 банком на адресу

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 направлено лист з вимогою про звільнення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку осіб, які мешкають та/або зареєстровані.

В подальшому банком направлені відповідачам листи від 23 січня 2014 року № 19-14/33-179 про звільнення предмета іпотеки та зняття з реєстраційного обліку протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги, які отримано ними 30 січня 2014 року. Листи від 07 лютого 2014 року № 19-14/58-308 такого ж змісту отримано ОСОБА_2 13 лютого 2014 року.

Після спливу одного місяця з дня отримання зазначених листів-вимог відповідачі житловий будинок не звільнили та не знялися з реєстрації.

З урахуванням наведеного ПАТ «Ощадбанк» просило виселити з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , 2011 року народження, без надання іншого житлового приміщення, вирішити питання розподілу судових витрат.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ПАТ «Ощадбанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасової Н. А. та ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 стало відомо, що її чоловік ОСОБА_3 17 серпня 2007 року уклав з ПАТ «Ощадбанк» кредитний договір № 2053 на суму 1 100 000 грн. Також між цими сторонами укладено іпотечний договір № 2627 від 17 серпня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , гаражем, огорожею та зливною ямою АДРЕСА_1 , який є її та чоловіка спільною сумісною власністю. Зазначала, що з 02 липня 1983 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Про укладення зазначених договорів їй відомо не було. Свою згоду на передачу майна в іпотеку вона не надавала, чим порушені її майнові права на спільне сумісне майно подружжя.

Просила визнати недійсним іпотечний договір № 2627 від 17 серпня

2007 року, укладений між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 про передачу іпотекодавцем в іпотеку іпотекодержателю нерухомого майна, а саме: жилий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , гаражем , огорожею та зливною ямою, загальною площею жилого будинку 431,9 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, який є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасову Н. А. зняти заборону щодо відчуження нерухомого майна, а саме: жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , гаражем, огорожею та зливною ямою, загальною площею жилого будинку 431,9 кв. м, житловою площею

82,8 кв. м, який є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію іпотечного договору № 2627 від 17 серпня 2007 року та виключити з Державного реєстру іпотек запис від 17 серпня 2007 року про обтяження нерухомого майна: жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , гаражем, огорожею та зливною ямою, загальною площею жилого будинку 431,9 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, який є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ПАТ «Ощадбанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасової Н. А., треті особи: управління служб у справах дітей Харківської міської ради Данильченка В. Ф. про визнання договору іпотеки недійсним.

Позов мотивовано тим, що йому стало відомо, що 17 серпня 2007 року між його батьком ОСОБА_3 та ПАТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір № 2053 на суму 1 100 000 грн. Також між цими сторонами укладено іпотечний договір № 2627 від 17 серпня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями

АДРЕСА_2 , гаражем, огорожею та зливною ямою АДРЕСА_1

Зазначав, що на час укладення договору він проживав і був зареєстрований з часу свого народження, з 26 листопада 1989 року в іпотечному будинку, що підтверджується домовою книгою і продовжує проживати і бути зареєстрованим у ньому, а також зареєстрував у спірному будинку свою дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

На час укладення іпотечного договору він був неповнолітньою дитиною, тому для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, права власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна була попередня згода органів опіки та піклування.

З урахуванням наведеного, просив визнати недійсним іпотечний договір від 17 серпня 2007 року № 2627, укладений між ПАТ «Ощадбанк»» та ОСОБА_3 про передачу іпотекодавцем в іпотеку іпотекодержателю нерухомого майна, а саме: жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , гаражем, огорожею та зливною ямою, загальною площею жилого будинку 431,9 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, який є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасову Н. А. зняти заборону щодо відчуження нерухомого майна, а саме: жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , гаражем, огорожею та зливною ямою, загальною площею жилого будинку 431,9 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, який є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію іпотечного договору від 17 серпня 2007 року № 2627 та виключити з Державного реєстру іпотек запис від 17 серпня 2007 року про обтяження нерухомого майна: жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , гаражем, огорожею та зливною ямою, загальною площею жилого будинку 431,9 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, який є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: управління служб у справах дітей Харківської міської ради, Головне управління державної міграційної служби у Харківській області про виселення відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Ощадбанк» приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасової Н. А., Данильченка В. Ф. про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Ощадбанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасової Н. А., Данильченко В. Ф. про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_4 не був придбаний за рахунок кредиту, право власності на нього відповідачем

ОСОБА_7 було набуто у 2006 році, тому позов ПАТ «Ощадбанк» про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягає.

З наданих ОСОБА_3 та ОСОБА_1 документів, які були оформлені належним чином, не вбачалось жодних перешкод для посвідчення іпотечного договору, який по формі і змісту повністю відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», волевиявленню та дійсним намірам сторін. Крім того, ОСОБА_1 пропущений трирічний строк позовної давності на пред`явлення позову про визнання недійсним іпотечного договору від 17 серпня 2007 року. Про передачу нерухомого майна в іпотеку ОСОБА_1 було відомо ще з 17 серпня 2007 року. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

З наданих нотаріусу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 документів вбачався склад сім`ї, який мешкав та був зареєстрований за адресою житлового будинку, що передавався в іпотеку, малолітні чи неповнолітні діти не були власниками цього нерухомого майна та не були зареєстровані за цієї адресою, у зв`язку з чим, підстав вимагати обов`язкового надання дозволу органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору у нотаріуса не було. Враховуючи наявність у ПАТ «Ощадбанк» листа органу опіки та піклування, відсутні порушення норм частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», під час посвідчення іпотечного договору, оскільки лист зі згодою органу опіки та піклування на передачу в іпотеку банку нерухомого майна був виданий до дати укладення іпотечного договору. Крім того, ОСОБА_2 пропущений трирічний строк позовної давності на пред`явлення позову про визнання недійсним іпотечного договору від 17 серпня 2007 року. Перше попередження про виселення було надіслано банком ще 06 травня 2009 року, тому спростовується ствердження ОСОБА_2 , що він тільки в теперішній час дізнався про його порушене право. ОСОБА_2 став повнолітнім 26 листопада 2007 року та з цього часу мав право звернутися з позовом до суду.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» відхилено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що в іпотеку передано житловий будинок, який був одержаний ОСОБА_3 у власність

30 червня 2006 року не за рахунок кредитних коштів, а договір іпотеки укладено 17 серпня 2007 року, тому суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ «Ощадбанк» посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення в частині розгляду первісних позовних вимог та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Заявник зазначає, що мотивувальна частина рішення не містить встановлених обставин дослідження цільового призначення кредиту, що вплинуло на висновки суду. Суд першої інстанції розглянув справу без участі усіх відповідачів у справі, не звертався до відповідного органу реєстрації місця проживання відповідачів щодо надання інформації про їхнє зареєстроване місце проживання. Крім того, судом не застосована частина третя статті 9 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Також, при ухваленні рішення, судом не застосований пункт 3.3.11 іпотечного договору, де зазначено, що без попередньої письмової згоди іпотекодержателя забороняється здійснювати реєстрацію інших осіб за адресою місцезнаходження предмета іпотеки.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2016 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Відзиви на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 серпня 2007 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 2627 у забезпечення договору споживчого кредиту від 17 серпня 2007 року № 2053, укладеного між банком та ОСОБА_3 на суму 1 100 000 грн зі сплатою 17,5% річних на вісім років, додаткового договору від 30 квітня 2008 року № 1 та додаткового договору від 09 червня 2009 року № 2. На момент укладення іпотечного договору в спірному будинку, що є предметом іпотеки, проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_4 (син). На момент подачі позову в спірному будинку, що є предметом іпотеки проживали і були зареєстрованими: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (онука), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук).

09 червня 2009 року за реєстраційним № 196 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В. В. на іпотечному договорі вчинено виконавчий напис, згідно якому в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1 121 839,40 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - спірний будинок АДРЕСА_4 з гаражем, огорожею та зливною ямою, з загальною площею 431,9 кв. м, та житловою - 82,8 кв. м, власником якого є ОСОБА_3 на підставі дублікату договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Четвертого харківською державною нотаріальною конторою 10 січня 1990 року і зареєстрованим в реєстрі № 1-52, дублікат видано державним нотаріусом Харківського обласного державного нотаріального архіву, який зареєстровано 29 червця 2006 року в реєстрі за № 1-421, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів від 30 червня 2006 року згідно витягу з Державного реєстру правочинів за № 1403817 від 30 червня 2006 року, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що засвідчує витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 червня 2006 року № 15244638

(а. с.14-16).

ОСОБА_3 знаходиться в зареєстрованому шлюбі з

ОСОБА_1 з 02 липня 1983 року та спірний житловий будинок було набуто ними під час шлюбу.

Банком були направлені вимоги про добровільне виселення із спірної квартири, які залишилися без виконання.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ПАТ «Ощадбанк» задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку»

від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 37 зазначеного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі відбулось за виконавчим написом нотаріуса, який є чинним.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 зазначеного Закону та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Встановлено, що відповідачі обізнані про наявність такої вимоги з 23 січня 2014 року.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення жильців на підставі частини другої

статті 39 зазначеного Закону підлягають застосуванню як положення

статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Оскільки в іпотеку передано житловий будинок, який був одержаний ОСОБА_3 у власність 30 червня 2006 року не за рахунок кредитних коштів, а договір іпотеки укладено 17 серпня 2007 року, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, правильно виходив із того, що суд першої інстанції з додержанням вимог статей 213-215 ЦПК України 2004 року, повно встановив обставини справи, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову банку за безпідставністю.

Доводи касаційної скарги про те, що при ухваленні рішення, судом не застосований пункт 3.3.11 іпотечного договору, де зазначено, що без попередньої письмової згоди іпотекодержателя забороняється здійснювати реєстрацію інших осіб за адресою місцезнаходження предмета іпотеки були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, яким надана належна правова оцінка, та не спростовують їх висновків про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Інші доводи касаційної скарги в цій частині висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович