Справа № 522/3233/16-ц
Провадження №2/522/1331/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №267 МК 1Ф від 14.08.2006 року у розмірі 36 909, 12 шв. франків та пені у розмірі 191 120, 29 грн., судових витрат.

В обґрунтування позову посилався на те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №267 МК 1Ф від 14.08.2006 року ( в системі обліку банку договір №0), за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у кредит у розмірі 130 000 шф.франків, з кінцевим строком повернення коштів 14.08.2017 року. Також у забезпечення виконання кредитного зобов`язання між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №БН від 14.08.2006 року, згідно п.1.1 якого ОСОБА_3 зобов`язався перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх її зобов`язань перед АКІБ «УкрСиббанк» в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 267 МК 1 Ф від 14.08.2006 року та з кредитного договору № 267 МК 2 Ф від 14.08.2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Представника позивача посилався на те, що умови кредитного договору позичальником належним чином не виконувалися, а тому у неї виникла заборгованість, яка станом на 09.02.2016 року складає по процентах та кредиту 36 909, 12 швейцарських франків та пеню у розмірі 191 120, 29 грн. (сто дев`яносто одну тисячу сто двадцять гривень 29 копійок). Добровільно відповідачі свої зобов`язання з повернення кредиту не виконують, тому банк змушений був звернутись до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду 25. 03. 2016 року по справі було відкрито провадження.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Бойчука А.Ю., що був призначений на посаду судді у межах п`ятирічного строку, до обрання судді ОСОБА_5 . ОСОБА_6 на посаду судді безстроково у визначеному законом порядку, на підставі Розпорядження №4 від 15 січня 2019 року керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Німас І.Я. про передачу справ на повторний автоматичний розподіл, та на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, було здійснено повторний авторозподіл справи.

Справа в порядку авторозподілу надійшла до провадження Домусчі Л.В. 29.01.2019 року.

Ухвалою суду від 18.02.2019 року її прийнято до провадження та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 22.04.2019 року підготовче провадження по справі було закрите та справу призначено до розгляду по суті на 25.06.2019 року.

У судовому засіданні 25.06.2019 року суд, не виходячи до нарадчої кімнати, протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідачки про повернення на стадію підготовчого провадження.

Розгляд справи за клопотання сторін був відкладений на 05.09.2019 року

У судовому засіданні 05.09.2019 року були присутні представник позивача Островська Н ОСОБА_9 та представник відповідачки адвокат Гніздовська Г.М.. Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив та жодних клопотань не заявляв.

Суд, із урахуванням строків розгляду справи (з 2016 року), положення ст. 223 ЦПК України, за згодою представників сторін, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 ..

Суд протокольною ухвалою згідно вимог ч.2 ст. 126 ЦПК України відмовив представнику відповідачки у поновленні строку на подання відзиву та згідно ч.2 ст. 222 ЦПК України залишив заяву про прийняття відзиву без розгляду у зв`язку з пропуском строків його подання.

У судовому засіданні представника позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, стягнувши солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором. Посилалась на те, що умови кредитного договору позичальником визнавалися та виконувались протягом тривалого часу. Останній платіж за тілом кредиту зроблено в 2014 році (14.11.2014 року), в грудні 2015 року сторонам направлено досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, тим самим змінено строк виконання зобов`язання. Не заперечувала, що їм відомо про існування судового рішення від 31.01.2019 року, за яким визнано недійсним Договір поруки б/н, укладений 14.08.2006 року від імені ОСОБА_3 з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 . Зазначене рішення суду ним не оскаржувалось.

Представник відповідачки у судовому засіданні заперечувала проти вимог банку та просила відмовити, посилалась на те, що банком не доведено факт отримання позичальником коштів готівкою та у валюті, вказаній у договорі; також вказувала, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14 серпня 2016 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №267 МК 1Ф від 14.08.2006 року, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у кредит у розмірі 130 000 швейцарських франків, із кінцевим строком повернення коштів 14.08.2017 року.

Згідно п.1.3.1 кредитного договору, за використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99% річних.

Згідно п.1.3.2 кредитного договору, за користування кредитними коштами понад встановлений термін процентна ставка встановлюється у розмірі 13,5% річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до простроченої заборгованості клієнта по основній сумі боргу.

Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику згідно умов даного договору, за період із моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність Банку (п.1.3.3 кредитного договору).

Між банком та позичальником 26 січня 2019 року було підписано додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 14.08.2006 року, згідно якої сторони врегулювали новий порядок сплати процентів виклали в новій редакції графік погашення кредиту.

Із позову вбачається, що позивач виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредитні кошти.

Між тим, станом на 09.02.2016 року у позичальника виникла прострочена заборгованість, розмір якої за розрахунком банку складає 36 909, 12 швейцарських франків, із яких:

- 32 495, 46 швейцарських франків за кредитом;

- 4 413, 66 швейцарських франків за відсотками.

Також банк просив стягнути пеню у розмірі 191 120, 29 грн., нараховану згідно п.7.1 кредитного договору.

Суду також було надано договір поруки №БН від 14.08.2006 року, укладений між АІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..

Згідно з п. 1.1 Договору поруки № БН від 14.08.2006 року, ОСОБА_3 зобов`язався перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх її зобов`язань перед АКІБ «УкрСиббанк» в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 267 МК 1 Ф від 14.08.2006 року та з кредитного договору № 267 МК 2 Ф від 14.08.2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

04.12.2015 року банк направляв відповідачам досудові вимоги про дострокове повернення коштів за вказаним кредитним договором, які між тим були залишені без виконання.

З огляду на викладене, банк просив солідарно стягнути із відповідачів заборгованість.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позичальник, який підписав договір кредиту, погодився на його умови, повинен належним чином його виконувати.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, зважаючи на невиконання Позичальником зобов`язань стосовно повернення кредиту, у позивача виникло право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Факт отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів не заперечувався та не спростований. При цьому суд вбачає, що протягом тривалого часу кредитні зобов`язання позичальником визнавались та виконувалися, а саме згідно наданої банком довідки-розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитом було здійснено у жовтні 2014 року.

Отже, суд вбачає, що позичальником ОСОБА_1 були порушені перед ПАТ «УкрСиббанк» зобов`язання за кредитним договором № 267 МК 1Ф від 14.08.2006 року та вимоги, пред`явлені банком до неї, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наданих банком розрахунок боргу не спростований сторонами.

При цьому, суд приходить до висновку про безпідставність вимог банку, пред`явлених до ОСОБА_2 як поручителя, оскільки Приморським районним судом м. Одеси за розглядом справи №522/3349/17 31 січня 2019 року було постановлено рішення, яким позов ОСОБА_3 було задоволено та визнано недійсним Договір поруки б/н, укладений 14.08.2006 року від імені ОСОБА_3 з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог банку та вважає за можливе стягнути заборгованість за кредитним договором лише з позичальника ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 11, 15, 16, 256-258, 261, 509, 512, 514, 524-526, 530, 553, 610-612, 627, 629, 631, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України; ст.ст.1, 3-13, 19, 23, 42-44, 48, 49, 76-80, 83, 89, 95, 133, 141, 209, 211, 223, 229, 235, 244, 245, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.9 Перехідних положень ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (ідентифікаційний код 09807750, місцезнаходження м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) заборгованість за кредитним договором № 267 МК 1Ф від 14.08.2006 року у розмірі 36 909, 12 швейцарських франків та пеню у розмірі 191 120, 29 грн. (сто дев`яносто одну тисячу сто двадцять гривень 29 копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (ідентифікаційний код 09807750, місцезнаходження м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) судовий збір у розмірі 8 629, 15 грн. (вісім тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 15 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний тест рішення виготовлено 12.09.2019 року.

Суддя Домусчі Л.В.