Провадження № 2/344/1851/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

12 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд із позовною заявою про визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є співвласником квартири. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрована також ОСОБА_2 та двоє її неповнолітніх дітей. Відповідно до тверджень позивача, у вказаній квартирі відповідач з дітьми не проживає з 2012 року, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою.

Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, жодних особистих речей відповідача немає, на думку позивача, відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідача у даній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідач не оплачує.

Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв`язку із реєстрацією в ній відповідача з дітьми, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача та її дітей такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.

Враховуючи, що рішення суду торкається прав та інтересів дітей до участі в розгляді даної справи судом було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності та не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзиву щодо вимог позову суду не подав.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не прибув, однак подав письмові пояснення згідно до яких, просив відмовити у позові.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6) позивач є співласником квартири АДРЕСА_1 і їй належить частка квартири, що становить 2/5.

В спірній квартирі, окрім позивача на даний час зареєстрований і відповідач з неповнолітніми дітьми, що підтверджується відомістю «02-02/3731 від 22.10.2018 року, та копією з будинкової книги (а.с.13, 7-11)

У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач у будинку не проживає, обов`язків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у зв`язку з чим просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. А згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується і заявою свідків (а.с. 12), відповідно до якої відповідач вже значний період часу не проживає у вказаній квартирі, а також той факт, що відповідач не бере участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідача у спірній квартирі несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг.

При цьому суд вказує і таке.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані на правах членів сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 . Факт реєстрації місця проживання в даному помешканні на правах членів сім`ї визнає в позовній заяві і позивач у справі, як і те, що батькові належить на праві спільної часткової власності частина даної квартири.

Відомостей про наявність в батьків дітей іншого майна немає.

Місцем проживання малолітніх дітей є місце проживання їх батьків.

Ч.2 ст. 405 ЦК України зазначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Сімейний кодекс визначає рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини (ст.141). Відповідно до ст.176 Кодексу батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Ст.З Конвенції ООН про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Верховний Суд у справі № 759/19394/15-ц (провадження № 61-9128св18) сформував важливий висновок про те, що дитина до 10 років не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним батьку житлом. У цьому ж рішенні Верховного Суду вказано також, що незважаючи на визначення місця проживання дитини за рішенням суду з одним з батьків, фізична особа, яка не досягла десяти років, може бути зареєстрована в житлі іншого з батьків, адже стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією.

Закон дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання (частина 6 статті 29 ЦК України), і ця норма не передбачає винятків.

Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження, тому доводи позивача, що дитина не пов`язана з ним спільним побутом, взаємними правами і обов`язками, не заслуговують на увагу. Не сплата дітьми коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання їх такими, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої і неповнолітньої дитини.

Також слід зазначити, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року.

Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Відтак, враховуючи всі обставини справи, зважаючи на інтереси дітей слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 та її дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.280-282, 317,319,321,391, 405 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК УКраїни, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В.Шамотайло .