ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8535/19 Справа № 212/4236/19 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

Вказувала, що протягом майже 16 років і 2 місяців працювала на підприємстві відповідача в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, з 05 жовтня 1984 року по 07 вересня 2008 року.

Зазначала, що висновком МСЕК від 14 квітня 2009 року їй встановлено 20% втрати працездатності безстроково. У виникненні професійних захворювань винен відповідач згідно п.16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 березня 2009 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь позивача 60.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, без врахування податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду, в зв`язку з ушкодженням здоров`я, в розмірі 35.000 грн., без утримання податку з доходів з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наступного:

- суд проігнорував доводи відповідача;

- позивачем не доведено належним чином факт моральної шкоди;

- розмір моральної шкоди, що стягнуто з відповідача завищений та не відповідає засадам розумності та справедливості;

- відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, протиправних дій щодо позивача не вчиняв, позивач з власної волі виконувала дану роботу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» з 05 жовтня 1984 року по 07 вересня 2008 року підземним рукоятником-сигналістом, підземною стовбуровою. 07 серпня 2008 року була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 27 січня 2009 року ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання за діагнозом - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого-другого ст..

Після встановлення професійного захворювання, на підприємстві відповідача було складено акт №21 від 06 березня 2009 року «Розслідування хронічного професійного захворювання». Відповідно до акту встановлено, що загальний стаж роботи позивача становить 32 роки 7 місяців, з яких в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 2 місяців (пункт 12 акту). Працюючи на шахті Родіна ВАТ Кривбасзалізрудком з 05 жовтня 1984 року по 01 листопада 1987 року (3 роки 1 місяць) підземним рукоятником-сигналістом та з 01 листопада 1987 року по 11 грудня 2000 року (13 років 1 місяць) підземною стовбуровою, ОСОБА_1 , згідно з професійними обов`язками, виконувала роботи у підземних умовах шахти, де з-за того, що були випадки порушення нормативного провітрювання та несистематичного використання комплексу пилеподавлення, запиленість повітря робочої зони на робочих місцях перевищувала ГДК (пункт 16 акту). Причинами виникнення професійного захворювання є тривалий стаж роботи в умовах пилу, який перевищував ГДК, запиленість повітря робочої зони (пункт 17 акту).

Висновком МСЕК серія 12 ДНА-02 № 032052 від 14 квітня 2009 року позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з переоглядом, яка встановлена безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача протягом 16 років 2 місяців, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 35.000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, який визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано наявність у позивача фізичних страждань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунків, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 05 березня 2009 року (а.с.9-10), причиною професійного захворювання позивача є тривалий час роботи в умовах пилу, який перевищував ГДК. Тобто, роботодавець допустив перевищення гранично допустимих рівня вмісту пилу та шуму в робочій зоні позивача, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому, посилання апеляційної скарги на добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.