КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 757/28303/18-ц

провадження № 22-ц/824/15325/2019

14 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

за участю секретаря Примушка О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року в складі судді Писанця В. А.,

встановив:

02.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом від 07.07.2016 року № 1/ОС її було прийнято на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

17 липня 2017 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату. В день звільнення остаточного розрахунку проведено не було. На день її звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошова компенсація за 31 день невикористаної щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України) та одноразова грошова допомога згідно ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до наданих розрахунків заробітна плата за березень 2017 року нарахована в сумі 4810,26 грн, за квітень 2017 року - 3269,36 грн, за травень 2017 року - 3269,36 грн, за червень 2017 року -0 грн, за липень 2017 року - 12 298,64 грн, але їй була виплачена заробітна плата за першу частину березня 2017 року у розмірі 2 156,26 грн.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 44, 47, 115-117 КЗпП України просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 21 491,36 грн, з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів. Також просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь суму середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 18.07.2017 по 11.06.2018 в розмірі 108 040,31 грн, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 21 491,36 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року в частині стягнення заборгованості у розмірі 21 491,36 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Свої доводи мотивує тим, що позивач перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Іловайська дистанційна сигналізація та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Іловайськ.

З 16.03.2017 р., у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної дирекції «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

У зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати неможливо. Таким чином заборгованість з заробітної плати за період з 16.03.2017 р. відсутня, так як її нарахування не здійснювалося.

Суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення виключно на підставі наданих позивачем доказів по справі. Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній території в м. Донецьк, а тому останні є неналежними доказами по справі.

Наданий від імені позивача відзив на апеляційну скаргу не містить підпису останньої, а тому останній не може бути взятий судом до уваги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі при звільненні в сумі 21 491,36 грн, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №50/ос від 10.08.2015 ОСОБА_1 переведена інженером з організації та нормування праці 1 категорії «Іловайської дистанції сигналізації та зв`язку» «Державного підприємства «Донецька залізниця», яка наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 №303 реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом від 10.07.2017 №6197/ДН-ос позивача звільнено з 17.07.2018 у зв`язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.25).

Вказаним наказом передбачено надати ОСОБА_1 відповідні пільги і компенсації: компенсацію за 31 день відпустки, вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Відповідно до довідки АТ «Укрзалізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» №112/2 від 22.02.2019 року, позивачу була виплачена заробітна плата за першу половину березня 2017 року у касі дирекції м. Лиман 10.07.2017 (а.с.132).

Зміст вищевказаного наказу про звільнення позивача свідчить про наявність у позивача права на отримання невиплаченої частини заробітної плати та грошової компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

У своїх позовних вимогах позивачем наведений розрахунок заборгованості по заробітній платі за березень з урахуванням виплаченої 10.07.2017 року частини у розмірі 2156,26 грн, за квітень, травень та липень 2017 року, невиплаченої грошової компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, всього на загальну суму 21 491,36 грн.

При цьому позивач посилалась на те, що наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Надані позивачем розрахунки заробітної плати містять посилання на оплату саме простою підприємства.

Оскільки надані позивачем докази про розмір нарахованої заробітної плати відповідачем не спростовані, а також з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, доводи апеляційної скарги про не надання позивачем належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів є необґрунтованими.

Відповідно до норм ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в розрахунках, наданих позивачем.

Посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Втрата контролю над частиною території Донецької та Луганської області відбулась у 2014 році, що є загальновідомим фактом. При цьому наказом ПАТ "Укрзалізниця" видано наказ про продовження трудових відносин з позивачем від 07.07.2016 №1/0с, останнє здійснювало нарахування і виплату заробітної плати до середини березня 2017 року (а.с.18, 130).

Посилання в апеляційній скарзі на положення Указу Президента № 62/2017 від 15 березня 2017 року є необґрунтованими, оскільки вказаним указом було припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, та не передбачено право роботодавця припинити виплату заробітної плати працівникам.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач підтвердила наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року.

Довідка відповідача №112/2 від 22.02.2019 року про відсутність нарахувань по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року не може бути належним доказом на підтвердження доводів відповідача, який не обґрунтував, у зв`язку з чим було припинено таке нарахування.

Втрата підприємством первинних документів не позбавляло його обов`язку здійснити нарахування та виплату заробітної плати працівнику, з яким трудові відносини було припинено лише 17.07.2017 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову сторони не оскаржують, а тому у вказаній частині воно не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк