Справа № 320/1785/19
Провадження № 2/724/500/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2019 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.
при секретарі: Мельник М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 06.09.2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2-8531/05 від 12.12.2005 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Виконавче провадження № ВП 337990.
Зазначає, що 26.12.2018 року він звернувся до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із проханням надати йому детальний розрахунок заборгованості аліментів із зазначенням часу виникнення заборгованості та динаміку погашення чи збільшення сум станом до 01.01.2019 року.
Зазначає, що у 2014 році він потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується судовим рішенням в справі № 320/27/16-ц від 25.02.2016 року.
Так, вказує, що 02 грудня 2014 року, приблизно о 11 годині 30 хвилин, відповідач ОСОБА_2 , керувала автомобілем марки Mersedes-Benz, який рухався по автошляху Харків-Сімферополь з м. Мелітополь у напрямку м. Василівка, де на 370 кілометрі вказаної автодороги не врахувала стан дорожнього покриття, допустила ковзання керованого нею автомобіля та не впоравшись з керуванням автомобіля, змінила напрямок руху вправо з виїздом на межі проїжджої частини на узбіччя та в кювет, де контактувала із землею та допустила перекидання автомобіля.
Внаслідок зазначеної ДТП він перебував в салоні автомобіля та отримав тілесні ушкодження, які були кваліфіковані як тяжкі. Внаслідок отриманих травм, він став інвалідом І групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та довідкою МСЕК.
За скоєне порушення правил дорожнього руху відносно відповідача ОСОБА_2 було розглянуто кримінальне провадження, та вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року визнано винною у скоєнні правопорушення, яке передбачене ст. 286 ч. 2 КК України, та призначено покарання у вигляді 3-ьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням на 1 рік, що підтверджується копією відповідного вироку.
Відповідно до копії ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 21.07.2015 року, апеляційну скаргу прокурора прокуратури Михайлівського району Запорізької області залишено без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року, яким відповідача засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України без змін, вирок суду набрав законної сили.
Тому, у зв`язку із цими обставинами у нього змінився матеріальний стан та виникла заборгованість по сплаті аліментів, зокрема вказану заборгованість він допустив у зв`язку із важкою хворобою, а тому вважає ці обставини поважними і такими які дійсно потягнули за собою виникнення заборгованості по аліментах.
При цьому зазначає, що він тривалий час був безробітнім, хворів та проходив курс лікування в стаціонарних умовах.
Тому вважає, що встановлення позивачу групи інвалідності за загальним захворюванням, за якою він залишається працездатним, не є належним доказом захворювання його на важку хворобу та підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам у розумінні частини 2 статті 197 СК України. Також надала до суду копію паспорта, згідно якого після укладення шлюбу вона значиться як ОСОБА_5 .
09.10.2019 року на адресу суду від позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, оскільки внаслідок отриманих травм він тривалий час проходив лікування та став інвалідом першої групи, про що свідчать довідка МСЕК та копія пенсійного посвідчення. Також посилається на те, що станом на сьогоднішній день він не працює, що вбачається із копії трудової книжки, не одружений, та в нього є батьки пенсійного віку. При цьому, зазначає, що сума заявлена до стягненя знаходиться на виконанні, але жодної копійки не стягнуто. Також позивач зазначає, що він веде мову про часткове звільнення від сплати з урахуванням періоду коли він був непрацездатним інвалідом І групи.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, викладене у відзиві підтримала.
Представник третьої особи Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Капасюк О.В. в судове засідання не з`явився, 20.09.2019 року надав до суду заяву про слухання справи у відсутності їхнього представника, щодо позовних вимог висловив думку на розсуд суду.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, судом встановлено, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2-8531/05, виконавче провадження № ВП 337990, яке відкрито 22 лютого 2005 року про стягнення з позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) позивача.
В свою чергу, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він у 2014 році потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, при цьому посилається на судове рішення в справі № 320/27/16-ц від 25.02.2016 року, а саме зазначає, що 02 грудня 2014 року, приблизно о 11 годині 30 хвилин, відповідач ОСОБА_2 , керувала автомобілем марки Mersedes-Benz, який рухався по автошляху Харків-Сімферополь з м. Мелітополь у напрямку м. Василівка, де на 370 кілометрі вказаної автодороги не врахувала стан дорожнього покриття, допустила ковзання керованого нею автомобіля та не впоравшись із керуванням автомобіля, змінила напрямок руху вправо з виїздом на межі проїжджої частини на узбіччя та в кювет, внаслідок чого зіткнулася із землею та допустила перекидання автомобіля.
Під час зазначеної ДТП позивач ОСОБА_3 перебував в салоні автомобіля та отримав тілесні ушкодження, які були кваліфіковані як тяжкі та внаслідок отриманих травм, позивач став інвалідом І групи.
Як зазначає позивача, за скоєне порушення правил дорожнього руху відносно відповідача ОСОБА_2 було розглянуто кримінальне провадження, та вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року її визнано винною у скоєнні правопорушення, яке передбачене ст. 286 ч. 2 КК України, та призначено покарання у вигляді 3-ьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України її звільнено від призначеного покарання з випробуванням на 1 рік, що підтверджується матеріалами справи, а саме копією відповідного вироку.
Відповідно до копії ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 21.07.2015 року, апеляційна скарга прокурора прокуратури Михайлівського району Запорізької області залишена без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року, яким ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України без змін, вирок суду набрав законної сили.
Проте, суд вважає, що жодних належних доказів цим обставинам суду не надано, копія рішення Мелітопольського районного суду Запорізької області є роздруківою з ЄДРСР і відповідно даного рішення до стрін у даній цивільній справі не доведено.
Доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано.
Згідно матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12 січня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 12 січня 2016 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 .
Так, згідно матеріалів справи, а саме копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , йому призначено пенсію по інвалідності та встановлено І групу інвалідності, загальне захворювання. Дата видачі посвідчення - 03.06.2015 року, термін дії до 28.02.2017року.
Проте, як встановлено судом, у відповідності до довідки до акту огляду медико-соціального експертною комісією серії АВ № 0839732, яка видана ОСОБА_1 , дата огляду 06.03.2018 року повторно, позивачу встановлено третю групу інвалідності, загальна, інвалідність встановлена на строк до 01 березня 2020 року, дата чергового переогляду лютий місяць 2020 року.
Зі змісту вказаної довідки, також визначено висновок, умови і характер праці, з яких противопоказаний лише важкий фізичний труд та довготривала ходьба, з чого слідує, що позивач ОСОБА_3 з березня місяця 2018 року є інвалідом третьої групи, із противопоказань має лише важкий фізичний труд, що в свою чергу не позбавляє його можливості працевлаштуватись.
Отже, вищевказаний факт, спростовує посилання позивача ОСОБА_3 з приводу того, що він являється інвалідом І групи, оскільки згідно матеріалів справи інвалідом І групи позивач був в період з 03.06.2015 року по 28.02.2017 року.
При цьому, судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів в позивача ОСОБА_3 . виникла ще задового до встановлення йому інвалідності І групи.
Частиною другою статті 197 Сімейного кодексу України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Отже, наявність у позивача ОСОБА_3 тяжкої хвороби чи іншої обставини, що має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами в повному обсязі судом не встановлено.
Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, а саме відповідними медичними документами, наданими позивачем в якості доказів, останнім не доведено того факту, що він був непрацездатним весь період виникнення в нього заборгованості по сплаті аліментів.
Враховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження позовних вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ч. 2 ст. 197 СК України), які на думку суду, не є істотними та достатніми для звільнення позивача в повному обсязі від сплати заборгованості по аліментам за рішенням суду, оскільки факт наявності у позивача тяжкої хвороби, яка б не давала йому можливості працювати суду не доведено.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 354, 24 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, та керуючись ст. 197 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів - задовольнити частково.
В іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 354, 24 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14.11.2019 року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв