Справа № 447/2410/18 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/289/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: ОСОБА_1 , представника ДВНЗ «Новороздільський

політехнічний коледж» - Турчин Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Новороздільський політехнічний коледж» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до відповідача про поновлення його на посаді викладача Державного вищого навчального закладу "Новороздільський політехнічний коледж" та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з суми середньомісячної заробітної плати - 424,60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він з лютого 1982 року і до 31 серпня 2018 року працював викладачем Державного вищого навчального закладу "Новороздільський політехнічний коледж". Перебуваючи у черговій основній щорічній відпустці з 03 липня по 28 серпня 2018 року він захворів і знаходився на стаціонарному лікуванні з 15 серпня по 31 серпня 2018.

Наказом від 03.09.2018 за № 63/к він був звільнений з посади викладача Державного вищого навчального закладу "Новороздільський політехнічний коледж" 31.08.2018 згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, перебуваючи на лікарняному та не використавши основної щорічної відпустки. Вказане звільнення вважає незаконним та таким, що суперечить чинному законодавству. Вважає, що має переважне право на залишення на роботі, оскільки в нього на утриманні двоє утриманців, він утримує свою сім"ю самостійно, має тривалий безперервний стаж роботи у даному навчальному закладі, тобто згідно п. 1, 2,3, ч. 2 ст. 42 КЗпПУ має переважне право на залишенні на роботі.

Крім того, відповідач, першочергово мав порівняти кваліфікацію та продуктивність праці всіх працівників, чого зроблено не було, у зв"язку з чим просив позов задоволити.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що він був звільнений з посади викладача Державного вищого навчального закладу «Новороздільський політехнічний коледж» 31.08.2018 року згідно ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, перебуваючи на лікарняному та не використавши основної щорічної відпустки. Вказує, що має переважне право на залишення на роботі. Вважає, що відповідач на час процедури звільнення повинен був порівняти кваліфікацію та продуктивність праці всіх працівників, чого зроблено не було. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник відповідача просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Суд установив, що ОСОБА_1 працював в Державному вищому навчальному закладі «Новороздільський політехнічний коледж» викладачем спецдисциплін спеціальності 0531 «Устаткування хімічних і нафтогазопереробних заводів» з 12 лютого 1982 року (а.с.7).

Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Наказом № 107/н від 01.08.2017 «Про припинення підготовки фахівців на спеціальності «Екологія» і закриття даної спеціальності» припинена підготовка фахівців спеціальності 101 «Екологія» з 01.09.2017 у зв`язку з відсутністю вступників на спеціальність «Екологія» і випуском останньої групи даної спеціальності в 2017 році (а.с.23).

Наказом № 10/к від 01.09.2017 ОСОБА_1 переведений на посаду викладача природничо-наукових дисциплін, з педагогічним навантаженням 38 годин з дисципліни «Безпека життєдіяльності» в групі АТ-11 на 2017/2018 н.р. (а.с.62). Дане педнавантаження він вичитав у першому семестрі вересень-грудень 2017.

Встановлено також, що 02.05.2018 позивачу було надано попередження про звільнення його з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП після закінчення двохмісячного терміну попередження, який закінчувався 02.07.2018 (а.с.29). Проте з 03.07.2018 він перебував у відпустці, а з 15 по 31.08.2018 - на лікарняному.

Наказом № 63/к від 03.09.2018 ОСОБА_1 був звільнений з роботи 31 серпня 2018 року по п.1 ст.40 КЗпП України, а наказом № 72/к від 11.10.2018 дата звільнення 31 серпня 2018 року була змінена на 03 вересня 2018 року з урахуванням припису про усунення виявлених порушень Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ2079/456/АВ/П від 11 жовтня 2018року (а.с. 10, 18).

Рішенням профкому Первинної профспілкової організації НРПК від 23.08.2018 надано згоду на звільнення викладачів спецдисциплін ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку із закриттям спеціальності «Прикладна екологія» і відсутністю годин за їхньою кваліфікацією (а.с.31).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок припинення підготовки фахівців по спеціальності «Екологія» з 01.09.2017 відбулися зміни в організації навчального процесу і відсутні спецдисципліни, які читав ОСОБА_3 , та при звільненні позивача з роботи відповідачем було дотримано вимоги чинного трудового законодавства та процедуру звільнення працівника за пунктом 1статті 40 КЗпП України.

Зокрема, звільнення ОСОБА_1 з роботи з 03 вересня 2018 року здійснено за відсутності інших працівників - викладачів спецдисциплін, порівняно з якими йому могли бути надані переваги на залишення на роботі. На час звільнення 03 вересня 2018 року в коледжі було тільки двоє викладачів які читали спецдисципліни на спеціальності «Прикладна екологія», яка була закрита ще з 01 серпня 2017року - це ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що встановлено актом перевірки додержання суб`єктом господарювання законодавства про працю від 04.12.2017 (а.с.24-27).

Встановлено, що ОСОБА_2 звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП з 29.08.2018 відповідно до наказу № 60/к від 29.08.2018.

ОСОБА_4 , яка працювала разом з позивачем на цій спеціальності до припинення підготовки згідно наказу директора коледжу № 107/н від 01.08.2017, була звільнена з 31.08.2016 за п.1 ст. 38 КЗпП.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що викладати інші дисципліни зокрема «Безпека життєдіяльності» ОСОБА_1 не мав права, так як його спеціальність по диплому «Технологія неорганічних речовин» і кваліфікація інженер хімік-технолог свідчать, що він не є фаховим спеціалістом по викладанню дисципліни «Безпека життєдіяльності», а постановою Кабінету Міністрів України №1187 від 30.12.2015 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2018 року) «Ліцензійні умови провадження освітньої діяльності» передбачено, що відповідні спеціальності визначаються згідно з документами про вищу освіту або про науковий ступінь (п.49).

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Установлено, що позивачу була запропонована посада завідувача господарством (0,5 окладу), від якої він відмовився, про що письмово попередив дирекцію коледжу (а.с.28). Інші вакансії, які могли бути запропоновані позивачу, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було запропоновано іншу роботу за його кваліфікацією і освітою, незважаючи на те, що згідно штатного розпису йому можна було запропонувати посаду завідувача навчально - виробничої майстерні, начальника штабу цивільної оборони чи іншу інженерну посаду, не обґрунтовані. Так, встановлено,що посаду завідувача навчально-виробничої майстерні займає з 24.04.2018 ОСОБА_5 ; посаду начальника штабу цивільної оборони (0,5 ставки) займає ОСОБА_6 з 01.10.2010; посаду інженера з охорони праці (0,5 ставки) займає ОСОБА_7 з 01.09.2014 (а.с.144-146).

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 15.11.2019

Головуючий

Судді