ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 638/496/19

Провадження № 22-ц/818/3178/19

03 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

третя особа - Об`єднання садівничих товариств «Дружба колективів»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 квітня 2019 року (суддя Рибальченко Л. М.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Об`єднання садівничих товариств «Дружба колективів» про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа Об`єднання садівничих товариств «Дружба колективів», в якому з урахуванням уточнень просив визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 для ведення садівництва за адресою: м АДРЕСА_1 у «Садівничому Товаристві «Центральне» Об`єднання садівничих товариств «Дружба Колективів» в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів Харківської області від 24.01.1996 року №41 ОСОБА_3 передано в приватну власність земельну ділянку АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 виконав усі необхідні дії для приватизації земельної ділянки та отримання державного акту на земельну ділянку, однак за життя державний акт не отримав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач є племінником померлого і в установлений законом строк прийняв спадщину. ОСОБА_1 вважає, що до складу спадщини входить також зазначена вище земельна ділянка, однак постановою державного нотаріуса Десятої Харківської державної нотаріальної контори від 12.01.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку АДРЕСА_3 НОМЕР_1 за адресою: м АДРЕСА_1 , садівничого масиву « АДРЕСА_4 колективів», оскільки відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник третьої особи Об`єднання садівничих товариств «Дружба колективів» в судове засідання не з`явився.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 квітня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що підставою звернення до суду з позовом про визнання права власності є наявність перешкод для реєстрації цього права за спадкоємцем у позасудовому порядку.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів Харківської області від 24.01.1996 року №41, керуючись Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», ст.6,57 Земельного кодексу України та рішення ХХVІІ сесії ХХІ скликання Харківської міської Ради народних депутатів від 21.04.1994 року «Про приватизацію земельних ділянок у м. Харкові» громадянам України, які являються членами садівничих товариств масиву «Дружба колективів», в тому числі ОСОБА_3 , передано в приватну власність земельну ділянку АДРЕСА_3 НОМЕР_2 площею 571,30 кв.м.

В 1994 році фірмою «ТРИ «К»» розроблено технічний звіт по інженерно-геодезичним роботам, виконаним при інвентаризації земельної ділянки №872 ОСОБА_3 , що входить в садове товариство «Центральний» по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується копією спадкової справи №378/12, наданої Десятою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса Десятої Харківської державної нотаріальної контори від 12.01.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку АДРЕСА_3 НОМЕР_1 за адресою: м АДРЕСА_1 , садівничого масиву « АДРЕСА_4 колективів», оскільки відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.

Рішенням від 18 червня 2018 року №41658290 державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_4 .В. Департаменту реєстрації Харківської міської ради відмовив в державній реєстрації прав власності на зазначену вище земельну ділянку за ОСОБА_3 , оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Рішенням №РВ-018 від 23.10.2018 року державним кадастровим реєстратором Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відмовлено у внесенні відомостей до Державного кадастру про вказану вище земельну ділянку за заявою ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Перехідними положеннями Земельного Кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

На вказані обставини звертає увагу правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якій зазначено:

- якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18.

За таких обставин, ОСОБА_1 набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали його дядьку на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. До складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.

Проте позивачем не надано судам першої та апеляційної інстанцій доказів того, що він як спадкоємець звертався до компетентних органів для отримання дозволу на завершення приватизації на своє ім`я після смерті дядька та йому було в цьому відмовлено.

Таким чином позивачем порушено порядок завершення процедури приватизації після смерті ОСОБА_3 , що є підставою для відмови йому у позові про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи інших висновків, наведених в рішенні суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко