Єдиний унікальний номер судової справи № 490/8363/18
Провадження № 22-ц/812/1473/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання- Цуркан І.І.,

без участі осіб, повідомлених про дату, час та місце розгляду справи належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2019 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гуденко О.А., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Друга Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенство нерухомості "Комфорт", приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницька Ірина Миколаївна, про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Друга Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенство нерухомості "Комфорт", приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницька І. М., про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідний дід - ОСОБА_3 , рідною сестрою якого є його баба ОСОБА_4 .. Спадкодавець постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належав йому підставі договору на право будівництва та безстрокового користування земельною ділянкою.

Після смерті діда він продовжив доглядати за будинком та чекав доки з`являться інші спадкоємці, які б могли прийняти спадщину. В подальшому він довідався, що діти спадкодавця померли. Самостійно відшукати інших родичів або будь-яку інформацію щодо їх долі йому не вдалося.

Відділ РАЦС Центрального району м. Миколаєва відмовив йому в отриманні свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , оскільки таке видається лише родичам померлого.

Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отримав відмову у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом, так як пропущено строк для прийняття спадщини та відсутні докази родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем.

На теперішній час житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між останнім та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Миколаївської області Грудницькою І.М. 06 вересня 2018 року.

Враховуючи вищенаведене, просив визначити йому додатковий строк в один місяць для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті двоюрідного діда ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт родинних відносин між ним ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; встановити факт прийняття спадщини в порядку п`ятої черги спадкоємців за законом, а саме факт того, що ОСОБА_2 є двоюрідним онуком ОСОБА_3 ; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу, посвідчений Грудницькою І.М., приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Миколаївської області, за реєстровим № 1173 від 06 вересня 2018 року.

Протокольною ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_5 .

Ухвалою того ж суду від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 , визнання недійсним договору купівлі-продажу - за заявою представника позивача залишено без розгляду.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2019 року позов задоволено.

Встановлено юридичний факт про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідним онуком та дідом, та може мати право на спадкування за законом, як спадкоємець другої черги за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що оскаржуване рішення ухвалено за недоведеності обставин справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Правом на подачу відзиву учасники справи не скористалися.

У судове засідання апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшла заява, відповідно до якої він просив розглядати справу за його відсутності, подану ним апеляційну скаргу підтримує та просить про її задоволення.

Друга Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницька І.М. просили розглядати справу без їх участі.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

За приписами ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

За приписами ч.7 цієї статті, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси( ч.8 ст.128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання на 28 травня 2019 року ОСОБА_1 не був повідомлені належним чином, оскільки матеріали справи не містять доказів його належного сповіщення про дату, час та місце розгляду справи.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №295/5011/15ц.

А відтак, судом першої інстанції при постановленні даного рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 28 травня 2019 року постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовну заяву та встановлюючи факт родинних відноси між ОСОБА_2 таОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з підтвердження вищенаведеного матеріалами справи.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні.

Факт може бути установлений за сукупністю обставин, які вказують на його існування. При цьому така сукупність обставин може не містити якого-небудь елементу, який розриває зв`язок між обставинами, але логічно прослідковується, що зв`язок між обставинами все ж таки існує.

Завдання суду у такій категорії справ встановити наскільки достовірно, не виключено, що без певної долі сумніву, пов`язуються відомі обставини при відсутності якого-небудь елементу, який мав би їх об`єднати. Якщо є достатні підстави стверджувати, що сукупність відомих обставин вказує достовірність факту, ніж у його сумнівності, то юридичний факт може бути установлений.

Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Отже, при вирішені питання про встановлення факту родинних відносин йдеться мова, не лише про наявність чи відсутність факту родинних відносин, а й про його доведеність.

За роз`ясненнями в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Статтею 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст. 78, ст. 80 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається зі змісту вимог, ОСОБА_2 просить встановити факт родинних відносин із померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , посилаючись на те, що підтвердити даний факт в іншому порядку він не має змоги з огляду на неможливість відновлення втрачених документів, тоді як від встановлення цього факту залежить отримання ним спадщини, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивач ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_6 , 1939 року народження та ОСОБА_7 , 1948 року народження, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1971 року (а.с.15,31).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.29,30).

Вищенаведене свідчить, що ОСОБА_11 є бабусею позивача.

Для встановлення факту родинних відносин з спадкодавцем ОСОБА_2 не надав документи, які підтверджують родинні відносини його баби та померлого ОСОБА_3 .

Крім того, позивачем не надано жодного документу щодо самого спадкодавця ОСОБА_3 . Матеріали справи взагалі не містять документальних підтверджень народження (число, місяць, рік та місце) ОСОБА_3 Відсутність такої інформації позбавляє можливості перевірити відомості щодо народження особи в певний час та в певній місцевості. Зазначена позивачем дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 нічим не підтверджена і судом не перевірена.

Відповідно відомостей Державного архіву Миколаївської області, книги підвідділу РАЦС Варварівського (нині Миколаївського) району Миколаївської області із записами про народження за період 1922-1926 рр., які збереглися не в повному обсязі, відомостей про народження ОСОБА_12 у с. Варварівка немає. Також немає відомостей щодо народження ОСОБА_3 за 1928 рік у с. Варварівка. Книги підвідділу РАЦС Варварівської сільської ради Варварівського ( нині Миколаївського) району Миколаївської області із записами про народження за 1929 -1932 рр. до архіву на зберігання не надходили. (а.с.34,35).

Однак відсутність відомостей у органах РАЦСу не може бути тим єдиним доказом, що підтверджує факт родинних відносин.

В той же час, позивачем не надано доказів, які б містили інформацію про родинні стосунки ОСОБА_3 та баба позивача ОСОБА_13 (анкети, автобіографії, які заповнювалися як померлим, так і іншими рідними, листи ділового та особистого характеру, сімейні фотографії, які містять інформацію про родинні стосунки, відомості з погосподарської книги за місцем проживання сім`ї, тощо), показання свідків.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наданих позивачем документів вбачається достатніх підстав для задоволення заяви, оскільки матеріали справи містять лише документи щодо родинних відносин позивача його батьків та його баби, проте, не містять доказів на підтвердження родинних відносин між його бабаю та померлим ОСОБА_3 у той час, як рішення суду має ґрунтуватись на достатніх доказах про факт, що встановлюється.

Доводи апеляційної скарги щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , наявності спадкової маси, не заслуговують на увагу, оскільки це не впливають на висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог про встановлення факту родинних відносин.

Доречним є посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ст.247 ЦПК України, проте таке не є безумовною підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, рішення від 10 лютого 2010 року).

Крім того, позивач просив встановити факт прийняття спадщини, проте такі вимоги судом вирішено не було. Апеляційна скарга доводів стосовно не розглянутих вимог не містить, а відтак таке не є предметом апеляційного перегляду.

В той же час, із тексту рішення вбачається вирішення судом вимог щодо встановлення права позивача на спадкування після смерті ОСОБА_3 , хоча такі вимоги позивачем не заявлялися.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2019 року слід скасувати у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та невідповідністю висновків, викладених у ньому, обставинам справи, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у справі за їх недоведеністю, задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_1

В силу ст.141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1057 грн.20 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Друга Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенство нерухомості "Комфорт",приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницька Ірина Миколаївна, про встановлення факту родинних відносин - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - м. Миколаїв, місце реєстрації АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження - м. Миколаїв, РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057 ( одна тисяча п`ятдесят сім) грн.20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.