Постанова

Іменем України

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 496/459/15-ц

провадження № 61-32430св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 з про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого та додаткових угод до нього банк надав позичальнику кредит у розмірі 269 000,00 доларів США. Посилаючись на те, що позичальник не належним чином виконує зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило задовольнити позов.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року в позові відмовлено (т. 1, а. с.154-156).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що пунктом10.2 кредитного договору встановлено, що банк не пізніше ніж за 14 календарних днів повинен повідомити відповідача шляхом направлення поштовою рекомендованого листа про збільшення процентної ставки на адресу позичальника, що вказана в розділі 13. Такий новий розмір процентної ставки за договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін (а .с. 23-24), однак документів на підтвердження виконання цього пункту кредитного договору позивачем не надано.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 294 934,28 доларів США, з яких: 244 839,11 доларів США - заборгованість за кредитом, 50 095,17 доларів США - за процентами, 295 747,47 грн - пеня станом на 25 березня 2015 року, з яких: 60 249,37 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 235 498,10 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього суду.

Ухвалу суду касаційної інстанції мотивовано тим, що відомості про направлення банком позичальнику повідомлення про збільшення процентної ставки відповідно до пункту 10.2 договору про надання споживчого кредиту протягом семи календарних днів з дати її збільшення, в якому мав бути зазначений новий розмір процентної ставки та дата, з якої розпочато її застосування, відсутні. Апеляційним судом не з`ясовано, чи направлялось таке повідомлення, а якщо не направлялось, то які наслідки тягне за собою вказане невиконання умов договору і чи не свідчить таке про незаконність дій банку щодо застосування підвищеної процентної ставки, а, відповідно, і впливати на правильність визначення розміру заборгованості. У рішенні апеляційного суду розрахунки розміру пені з урахуванням умов договору, якими встановлено її обчислення, не зазначено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року скасовано. Позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15 грудня 2006 року у розмірі 294 934,28 доларів США, з яких: 244 839,11 доларів США - кредитна заборгованість; 50 095,17 доларів США - заборгованість за процентами; 60 249,37 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 176 323,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції перевірено, чи виконано банком умови пункту 10.2 кредитного договору, зокрема в матеріалах справи є лист за № 183784 від 22 лютого 2008 року відповідно до якого позивач (банк) інформує відповідача, що у разі порушення останнім умов кредитного договору, зокрема, неналежного виконання умов кредитного договору, позивач (банк) з дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної двічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. В листі зазначено, що «продовження Вами користування кредитом за кредитним договором вважається вираженням Вами згоди стосовно умов викладених у даному повідомленні щодо порядку нарахування процентів на прострочену суму основного боргу». Вказаний лист позичальнику ОСОБА_1 направлено та ним особисто отримано 28 лютого 2008 року (т. 1, а. с. 175-177).Сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам зменшено з 235 498,10 грн до 176 323,09 грн, враховуючи доводи представника відповідача щодо щомісячного коливання курсу долара до гривні на дату нарахування пені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судове рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «УкрСиббанк» на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції не було належним чином досліджено нові докази, а саме альтернативні розрахунки ОСОБА_1 пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та розрахунки пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Судом апеляційної інстанції не встановлено належних та достовірних доказів щодо правомірності підвищення процентної ставки та не взято до уваги порушення банком положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом апеляційної інстанції не наведено обґрунтованість нарахованої банком пені та підстав дострокового стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції належним чином встановлено дотримання банком вимог закону та умов укладеного між сторонами договору, зокрема щодо повідомлення відповідача про застосування збільшеної процентної ставки з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин.

Ухвалюючи рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості, судом апеляційної інстанції встановлено наявність заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором.

Судом апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням вимог касаційного суду, які були зазначені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, які стали підставою для направлення справи на новий розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 269 000,00 доларів США зі сплатою 9,5 % річних строком до 15 грудня 2027 року.

25 вересня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої сторони домовились змінити пункти 1.2.2, 1.3.3 кредитного договору, встановити строк сплати процентів із 1 до 15 числа кожного місяця, наступного за тим, за які нараховані проценти.

15 грудня 2008 р між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту, за умовами якої погашення нарахованих процентів відбувається з 1 до 25 числа кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

23 березня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої сторони змінили кінцевий термін повернення кредиту на 15 грудня 2032 року.

02 жовтня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору про надання споживчого кредиту, згідно якої сторони домовились викласти додаток № 1 до договору у редакції, що додається.

20 серпня 2010 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 4 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої сторони домовились змінити: схему погашення кредиту, день сплати ануїтетного платежу - 25 число кожного календарного місяця строку кредитування; процентна ставка в період із 20 серпня 2010 року до 24 серпня 2011 року встановлюється у розмірі 6,5438 % річних, у період із 25 серпня 2011 року до 24 серпня 2013 року - в розмірі 7,744 % річних, у період із 25 серпня 2013 року до закінчення строку дії кредитного договору - в розмірі 10,84 %; для ідентифікації кредитного договору в системі обліку банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні - № 0 так і № 1; розмір ануїтетного платежу в період із 25 вересня 2010 року до 25 серпня 2011 року становить 1 810,00 доларів США, в період із 25 вересня 2011 року до 25 серпня 2013 року - 2 000,00 доларів США, в період із 25 вересня 2013 року до закінчення строку дії кредитного договору - 2 467,92 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Скасувавши рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2015 року і повернувши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції суд касаційної інстанції звернув увагу, що не було перевірено, чи вправі був банк підвищувати відсоткову ставку щодо пункту 10.2 договору про надання споживчого кредиту, чи були для цього підстави, чи було прострочення платежу, що давало банку підставу збільшувати відсоткову ставку, чи направлялися позичальнику повідомлення про збільшення процентної ставки відповідно до пункту 10.2 договору та чи правильно застосовано правила пункту 8.1 договору щодо нарахування пені.

В розділі 10 кредитного договору передбачені « Особливі умови договору». Пунктом 10.1 передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя /гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за цим договором, та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку.

Відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов пункту 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього договору та або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором); та/або б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим договором; та/або в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово - кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5 % у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладання цього договору, чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладання цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Сторони погодили, що при настанні будь-якої із цих обставин, передбачених частиною першою пункту 10.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку:

Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із визначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі -повідомлення банку) за адресою позичальника, що вказана в розділі 13 цього договору або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк, не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, банк набуває права вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору.

Сторони погодили, що факт неподання позичальником на зазначену у договорі адресу банку у строк не пізніше, ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді позичальника) про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згода позичальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом встановлено чи виконані банком умови пункти 10.2 кредитного договору, зокрема в матеріалах справи є лист за № 183784 від 22 лютого 2008 року відповідно до якого позивач (банк) інформує відповідача, що у разі порушення останнім умов кредитного договору, зокрема, неналежного виконання умов кредитного договору, позивач (банк) з дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної двічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

В листі зазначено, що «продовження Вами користування кредитом за кредитним договором вважається вираженням Вами згоди стосовно умов викладених у даному повідомленні щодо порядку нарахування процентів на прострочену суму основного боргу».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаний лист позичальнику ОСОБА_1 направлено та ним особисто отримано 28 лютого 2008 року (т. 1, а. с.175 - 177).

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що після направленого листа на ім`я ОСОБА_1 від 28 лютого 2008 року про збільшення процентної ставки, фактичне збільшення процентної ставки проведено за одним платежем 30 вересня 2009 року; за одним платежем 25 червня 2011 року; з 28 вересня 2012 року нараховується процентна ставка у збільшеному розмірі, оскільки позичальник ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором не погашає, порушує умови договору, останній платіж ним здійснено 13 грудня 2013 року на суму 10,00 доларів США., що свідчить про порушення відповідачем кредитної дисципліни, що давало банку право збільшити відсоткову ставку.

Разом з тим, з часу отримання ОСОБА_1 листа-попередження про підвищення відсоткової ставки він не надавав свої заперечення, що свідчить про надання згоди з пропозицією банку.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини з урахуванням укладеного між сторонами кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору, які підписали сторони, Верховний суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про правомірність підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору передбачено, що за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту ( всієї суми, або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, позивач має право вимагати від відповідача додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на користь банка пені, судом зазначено, що сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами зменшується з суми 235 498,10 грн до суми 176 323,09 грн, з урахуванням доводів відповідача щодо щомісячного коливання курсу долара до гривні на дату нарахування пені.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко