КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/12817/18 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Луценко О.М.

апеляційне провадження: 22-ц/824/9410/2019 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

04 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

При секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Просила стягнути з відповідача аліменти, на свою користь, аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 до її повноліття, у розмірі ј частки його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що шлюб з відповідачем було укладено 02.09.2010 року.

Від даного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку з усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 жовтня 2018 року в до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 28 травня 2019 року подав апеляційну скаргу в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що як наслідок призвело до неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалення незаконного по суті рішення.

Просив рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційних вимог посилався на те, щосудом першої інстанції не досліджено обставини, стосовно житлових та побутових умов проживання дитини, які б могли свідчити, про факт проживання доньки з матір`ю.

Апелянт не впевнений, що малолітня донька проживає постійно з матір`ю, так як остання постійно ухиляється від прямої відповіді щодо умов проживання їхньої доньки та не дає систематично бачитись їй з батьком.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 має намір добровільно сплачувати аліменти в досудовому порядку, звертався до ОСОБА_2 з пропозицією укласти договір про спільну участь у вихованні та утриманні дитини. При прийнятті рішення суд не врахував матеріальне становище скаржника.

12 серпня 2019 р. до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги просив її відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 вересня 2010 року у Центральному відділ реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2311 (а.с. 4).

Від даного шлюбу народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції врахував вимоги діючого законодавства та стягнув аліменти на утримання дитини у розмірі т1/4 частини з усіх видів заробітку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки сторонами не було надано як суду першої інстанції так і до апеляційного суду документів на підтвердження наявності місця роботи та отримання сторонами певного заробітку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів з урахуванням положення ст. 182 Сімейного кодексу України та визначенням аліментів в частці від заробітку ( доходу) батька дитини, у розмірі 1/4 частини.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги відносно того, що суд першої інстанції не прийняв до уваги намір апелянта сплачувати аліменти на утримання дитини добровільно.

Доказів щодо здійснення будь яких перерахувань апелянт не надав, договір щодо утримання дитини сторонами не укладався.

Доводи апелянта відносно щодо відсутності спору не можуть бути прийняти колегією суддів з наступних підстав.

Згідно зі ст. 181 Сімейного Кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки дитина проживає з матір'ю, то вона має право на звернення з відповідним позовом до суду.

Доказів порушення судом першої інстанції принципів рівності та змагальності сторін колегією суддів не встановлено.

Ніхто із сторін не був протиправно позбавлений надати суду свої докази на підтвердження своїх доводів та заперечень.

Інші доводи апелянта правильність висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає. що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.М. Ратнікова

Б.Б. Левенець