Справа № 703/4784/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Бондаренко А.І.

за участі:

державного виконавця Гребенюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в залі суду в м. Сміла подання державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Решетняк Д.М. про дозвіл на реалізацію нерухомого майна належного ОСОБА_1 ,-

встановив:

15 листопада 2019 року державний виконавець Смілянського МВДВС ГТУЮ у Черкаській області Решетняк Д.М. звернувся до суду з поданням про дозвіл на реалізацію нерухомого майна належного ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що йому на виконанні у Смілянському МВДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває виконавче провадження № 56319679 з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/4784/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» боргу в сумі 23721 грн. 53 коп.

Під час проведення виконавчих дій направлених на виконання рішення суду, державним виконавцем встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . Після цього державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна, яке належить ОСОБА_1

Однак ОСОБА_1 добровільно рішення суду не виконує, заборгованість не сплачує, тому з метою реалізації належного боржнику будинку виконавець звернувся до суду із вказаним поданням.

В судовому засіданні державний виконавець Смілянського МВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гребенюк О.В. подання підтримав, однак жодних правових підстав для звернення з таким поданням не вказав.

Згідно ч. 11 ст. 440 ЦПК України, суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію державного виконавця, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 травня 2018 року вбачається, що на виконанні у Смілянському МВДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває виконавче провадження № ВП 56319679 з виконання виконавчого листа № 703/4784/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРиват Банк» боргу в сумі 23721 грн. 53 коп.

23 червня 2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника, а саме на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Державний виконавець в поданні вказав на те, що після встановлення наявного у боржника майна, вони мають намір на його примусову реалізацію, з метою виконання рішення Смілянського міськрайонного суду № 703/4784/14-ц від 27 жовтня 2014 року. Задля цього державний виконавець і звернуся до суду з відповідним поданням про дозвіл на реалізацію нерухомого майна належного ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї норми, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Виходячи зі змісту даної норми права, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, право власності на яке боржником не зареєстровано в установленому законом порядку, застосовується судом у випадку встановлення факту відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Як вбачається з подання державним виконавцем ініційоване питання про надання дозволу на примусову реалізацію майна, а саме будинку АДРЕСА_1 , в порядку примусового виконання виконавчого листа № 703 4784/14- ц виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 1 грудня 2014 року.

Як вказує сам державний виконавець у своєму поданні будинковолодіння АДРЕСА_1 належить боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Даний факт підтверджується і наявним у матеріалах цивільної справи витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.65), з якого вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 24 квітня 2007 року належить будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 10,11 ст. 440 ЦПК України, суд може розглядати питання лише про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Вказаними нормами не передбачено вирішення питання про надання дозволу на примусову реалізацію майна, яке належить боржнику на законних правових підствах.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду положень ст. 76 і 77 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наведене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. 259, 260, 268, 353, 354, 440 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суддя

ухвалив:

В задоволенні подання державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Решетняк Д.М. про дозвіл на реалізацію нерухомого майна належного ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляціної скарги, якщо скаргу не було подано, у разі подання апеляціної скарги-після розгляду скарги апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий: В.О. Прилуцький