Дата документу 31.07.2019 Справа № 330/2023/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/2023/18 Головуючий у 1 інстанції: Нестеренко Т.В.
Провадження № 22-ц/807/2077/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підозрілу «Якимівський район електричних мереж», треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підозрілу «Якимівський район електричних мереж», треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, відповідач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 домовились про спільну діяльність організації та функціонування бази відпочинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення бази відпочинку зовнішнім електропостачанням 19.06.2008 року ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були надані довіреності ОСОБА_1 з метою представлення їх інтересів при укладенні договору про приєднання до електричних мереж.

01 червня 2009 року ОСОБА_1 від свого імені та як представник його та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 уклав договір з ВАТ «Запоріжжяобленерго» про приєднання до електричних мереж.

Для виконання необхідних технічних умов було необхідно придбати трансформатор, тип і потужність якого визначена проектом.

Оскільки кошти для спільного придбання трансформатора були відсутні, він 11 листопада 2009 року за свої власні кошти придбав в м. Калинівка Вінницької області у ФОП ОСОБА_6 трансформатор ТМ-160/10 № НОМЕР_1 , який був доставлений до місця установки.

Дозволу на встановлення трансформатора ТМ-160/10 № 798294 та його експлуатацію він нікому не давав.

13.05.2010 року ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем з ВАТ «Запоріжжяобленерго» був укладений договір про постачання електричної енергії № 741.

Оскільки він та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не стали стороною у договорі про постачання електричної енергії № 741 від 13.05.2010 року, ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_1 та ВАТ «Запоріжжяобленерго» щодо переукладання договору.

Згідно з листом від 09.11.2016 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підозрілу «Якимівський район електричних мереж» ОСОБА_1 ухиляється від переукладення договору про постачання електричної енергії, за участю усіх замовників, вказаних у договорі приєднання до електричних мереж від 01.06.2009 року.

В листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Якимівського районного суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 та ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підозрілу «Якимівський район електричних мереж», за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання договору про постачання електричної енергії № 741 від 13.05.2010 року недійсним. Після відкриття провадження у справі він звернувся з позовом до ФОП ОСОБА_1 та ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підозрілу «Якимівський район електричних мереж» за участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на трансформатор типа ТМ 160/10 № 798294.

Рішенням Якимівського районного суду від 04.07.2017 року в задоволенні позовів було відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.05.2018 року рішення Якимівського районного суду від 04.07.2017 року в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні його позову було змінено. Апеляційним судом було встановлено, що саме він придбав трансформатор тип ТМ 160/10 № 798294, придбаний трансформатор встановлений на базі відпочинку за договором ФОП ОСОБА_1 № 741 від 13.05.2016 року, а його права як власника вищезазначеного трансформатора порушені з боку ФОП ОСОБА_1 . Проте, спосіб захисту порушеного права шляхом визнання права власності на трансформатор ТМ-160/10, № 798294, який є рухомим майном, не є належним та ефективним способом захисту порушеного права останнього. Апеляційним судом було роз`яснено його право окремо від тієї справи у позасудовому чи судовому порядку вирішити питання із ФОП ОСОБА_1 про витребування цього трансформатора із володіння останнього чи компенсації вартості останнього або про встановлення відповідної плати(тощо) за його використання останнім.

На підставі зазначеного звернувся до суду з даним позовом та просив витребувати трансформатор тип ТМ 160/10 № 798294 у ФОП ОСОБА_1 , встановлений на базі відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 , за договором про постачання електричної енергії №741 від 13.05.2010 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Запоріжжяобленерго», та передати трансформатор йому, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року позов задоволено частково.

Витребувано трансформатор ТМ-160 № 798294 у ФОП ОСОБА_1 , встановлений на базі відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 , за договором про постачання електричної енергії №741 від 13.05.2010 року між відповідачами ОСОБА_1 та ВАТ «Запоріжжяобленерго», та передано його законному володільцю ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на суму 704 грн. 80 коп.

В частині стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж судових витрат на користь ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність відсутності згоди позивача на експлуатацію трансформатора, пропуск строку позовної давності, необґрунтованість розподілу судових витрат, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що він є єдиним власником спірного трансформатора, з позовом звернувся у відповідно до роз`яснень, що містились в постанові Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року, відповідачем ФОП ОСОБА_1 було встановлено трансформатор без його дозволу, що дало можливість одноособово укласти договір про постачання електричної енергії, він був обізнаний про порушення його права з 09 лютого 2017 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2019 справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову (17 000 грн.) у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та обставин, встановлених Апеляційним судом Запорізької області в постанові від 17 травня 2018 року у справі №330/2203/16.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_1 , що діяв за себе особисто та як представник ОСОБА_3 на підставі довіреності Р№1336 від 19.06.2008 року, ОСОБА_4 на підставі довіреності Р№1337 від 19.06.2008 року, ОСОБА_5 на підставі довіреності Р№1335 від 19.06.2008 року було укладено договір про приєднання до електричних мереж № П144/81-09 від 01.06.2009 року (а.с.6-7).

Відповідно до п.1.1. предметом цього договору було забезпечення зовнішнього електропостачання електроустановок бази відпочинку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором та його додатками, які є його невід`ємною частиною, для замовників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлений граничний рівень приєднаної потужності у розмірі 150 кВт.

11 листопада 2009 року позивач ОСОБА_3 за власні кошти придбав в м. Калинівка Вінницької області у ФОП ОСОБА_6 . трансформатор ТМ-160/10 № 798294, що підтверджується видатковою накладною № П-00000003 від 11 листопада 2009 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2, згідно яких від ОСОБА_3 отримано 17000 гривень за придбання трансформатора ТМ-160/10 № 798294 (а.с.10).

Також вищезазначені обставини були встановлені Апеляційним судом Запорізької області при розгляді цивільної справи № 330/2203/16 за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_1 , ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж», треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 , ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Якимівський район електричних мереж», треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування в межах даної цивільної справи.

Зокрема, апеляційним судом було встановлено, що 07.09.2009 року ОСОБА_3 нотаріально посвідченою заявою припинив повноваження відповідача ОСОБА_1 шляхом скасування довіреності від 19.08.2008 року, представляти його інтереси при укладенні, у тому числі договорів про приєднання до електричних мереж чи постачання електричної енергії.

Трансформатор ТМ-160/10 № 798294 був придбаний позивачем ОСОБА_3 11.11.2009 року вже після скасування довіреності, і в судовому засіданні не спростоване твердження ОСОБА_3 , що він не надавав згоду на використання та експлуатацію трансформатора ОСОБА_1 .

Відповідач ФОП « ОСОБА_1 уклав договір з ВАТ «Запоріжжяобленерго» № 741 від 13.05.2010 року про постачання електричної енергії, встановивши трансформатор ТМ-160/10 № 798294, на базі відпочинку без отримання дозволу позивача.

Вказана обставина підтверджується довідкою ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підозрілу «Якимівський район електричних мереж» від 12.12.2016 року, що трансформатор тип ТМ 160/10 № 798294 встановлений на базі відпочинку за договором ФОП ОСОБА_1 № 741 від 13.05.2010 року.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, оскільки ОСОБА_3 є власником спірного трансформатора ТМ-160/10 №798294, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на звернення до суду з позовом про витребування вказаного майна.

За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 на те, що позивач був обізнаний про укладення ним договору про постачання електричної енергії №741 від 13.05.2010 року, споживав електричну енергію та вносив відповідну плату, не свідчить про обізнаність позивача з встановленням належного йому трансформатора та надання на це дозволу.

Доводам апеляційної скарги щодо порушення ОСОБА_3 строку позовної давності була дана оцінка судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що про порушення свого права, а саме про те, що без його дозволу на базі відпочинку ФОП ОСОБА_1 був встановлений належний позивачу трансформатор, ОСОБА_3 дізнався з пояснень представника ФОП ОСОБА_7 . ОСОБА_2 в судовому засіданні 09.02.2017 року під час розгляду справи №330/2203/16.

Доказів того, що позивач був раніше обізнаний про встановлення належного йому трансформатора на базі відпочинку відповідачем ФОП ОСОБА_1 не надано.

Посилання ФОП ОСОБА_1 ґрунтуються на припущеннях, які в силу вимог закону не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про невірний розподіл судових витрат є неприйнятними з огляду на наступне.

ОСОБА_3 заявлялась позовна вимога про витребування спірного трансформатора ТМ 160/10 № 798294 саме у ФОП ОСОБА_1 , які було задоволено судом, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем за вказану позовну вимогу, обґрунтовано покладено на відповідача ФОП ОСОБА_1

Позовні вимоги до ПАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_3 не заявлялись.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 31 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: