КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8397/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 372/1369/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Зінченко О.М.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

У травні 2018 року позивач ПрАТ СК «Уніка» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 490 413 грн. 71 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 січня 2017 року з вини відповідача була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у скоєні ДТП підтверджується постановою Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2017 року. ПрАТ «СК «Уніка» на підставі Звіту експерта №7504 від 13.03.2017 року та Рахунку № 2117702 від 13.03.2017 року було складено страховий Акт № 00215013, на підставі якого ПрАТ «СК «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 590 413 грн. 71 коп. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТзОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес-Бенц», що підтверджується платіжним дорученням №011134 від 21.03.2017 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом АК/1958747 (ліміт відповідальності 100 000 грн., франшиза 0,00 грн). 03.08.2017 року ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» сплатила на користь позивача відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Оскільки відповідач відмовляється відшкодовувати виплачене страховою компанією страхове відшкодування, позивач просить стягнути з нього 490 413 грн. 71 коп. страхового відшкодування в судовому порядку.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» 490413,71 грн. відшкодування шкоди та сплачені судові витрати в розмірі 7356,21 грн., а всього стягнуто 497 769 грн. 92 коп.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Звертає увагу суду на те, що письмові докази подані позивачем у копіях, які належним чином не посвідчені та не зазначено про знаходження оригіналів документів. Отже документи, додані до позовної заяви, ставляться відповідачем під сумнів. Копія страхового акта про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування №00215013 від 15.03.2017 року не узгоджується з іншими копіями документів, оскільки такий не підписано членом Правління, хоча його підпис передбачений у страховому акті, та відсутня печатка юридичної особи.

Крім того, відповідно до вказаного страхового акта прийнято рішення про виплату страхового відшкодування страхувальнику. Однак, як вбачається з платіжного доручення № 011134 від 21.03.2017 року, страхове відшкодування було перераховане на користь Спільного підприємства у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц», а не страхувальнику. Таким чином, вказане платіжне доручення №011134 від 21.03.2017 року також піддається сумніву, оскільки відсутня правова підстава такої виплати. Крім того, платіжне доручення №011134 від 21.03.2017 року піддається сумніву, оскільки вартість проведеного ремонту відповідно до акта виконаних робіт становить 590 413,10 грн., а на підставі доручення було перераховано 590 413,71 грн.

Також вказує, що договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 030215 / 4630 /0000012, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mercedes-Benz AMG G 63», н.з. НОМЕР_3 , від 26.12.2016 року, укладений між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_3 , був зареєстрований страховиком лише 30.01.2017 року, тобто через два дні після настання ДТП. За таких обставин є підстави вважати, що сплата за договором не була здійснена страхувальником до 08.01.2017 року та договір набрав чинності лише після сплати страхового платежу і на момент ДТП не діяв. Підстав для виплати страхового відшкодування за вказаним договором у страховика не було. Отже, страховик не мав права здійснювати страхове відшкодування за фактом ДТП, яке мало місце 28.01.2017 року за участю ОСОБА_1 , а тому і права зворотної вимоги (регресу) позивач не набув.

Вказує, що у матеріалах справи відсутня заява страхувальника про здійснення страхового відшкодування з реквізитами рахунку, на який страхувальник просить сплатити страхове відшкодування. Заява про подію, що має ознаки страхового випадку, яка долучена до матеріалів справи, не відображає прохання страхувальника сплатити страхове відшкодування та реквізити рахунку, на який таке відшкодування необхідно сплатити, зокрема і на рахунки СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес-Бенц».

Зазначає, що розмір заявленої шкоди, встановлений на підставі рахунку станції технічного огляду, також піддається сумніву, оскільки станція технічного огляду не може встановити шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рахунок № 2117702 від 13.03.2017 року відображає інформацію щодо ремонту пошкоджень транспортного засобу, але не відображає інформацію щодо коефіцієнта зносу автомобіля, пошкоджень, які утворені до настання дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 , а тому не є доказом розміру завданої шкоди.

Разом з тим, звіт про оцінку транспортного засобу №7504 від 13.03.2017 року, виконаний ФОП ОСОБА_4 , проведений без виклику ОСОБА_1 , обмеживши його право на здійснення зауважень щодо пошкоджень, які оцінювачем віднесені до пошкоджень, що утворилися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 . Крім того, визначення розміру шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, яка не містить такого способу визначення розміру шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як здійснив позивач, а саме на підставі рахунку станції технічного огляду.

Крім того, вважає, що за наявності у позивача права зворотної вимоги (регресу) у ОСОБА_1 виник би обов`язок про відшкодування в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Уніка» збитку з урахуванням у розмірі 278 813,45 грн. (590 413,10 грн. - 161 599,65 грн. - 100 000 грн. - 50 000грн.). Зазначена сума визначена з урахуванням франшизи в розмірі 161 599,65 грн. та відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу від 09.12.2016 року ДЦВ № 13/0102-16, відповідно до якого ОСОБА_1 застрахував свою цивільну відповідальність у ТОВ «Страхова компанія «Експо Страхування» на страхову суму 50 000 грн.

Крім того, ОСОБА_1 не брав участі у розгляді вказаної цивільної справи та відповідно не був присутній під час ухвалення заочного рішення, а тому дані, які наявні в Акті виконаних робіт, що наданий СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім України - Мерседес Бенц», № НОМЕР_4 від 24.05.2017 року та Договорі добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу ДЦВ № 13/0102-16 від 09.12.2016 року мають бути досліджені судом апеляційної інстанції та враховані під час прийняття рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Посилається на те, що до апеляційної скарги, з порушенням порядку та строків на подачу доказів, додано копію договору добровільного страхування цивільної відповідальності ДЦВ №13/0102-16, в якому зазначено незрозумілу дату його укладання «09 грудня 12016 року». Крім того, в п. 1 цього договору - зазначено «Реєстраційний номер транспортного засобу - НОМЕР_5 », хоча відповідно до матеріалів страхової та судової справи відповідач керував транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_6 . В пункті 2 Договору зазначено «Код Страховика - 132», відповідно до даних Моторно транспортного бюро України, код страховика № 132 присвоєно зовсім іншій страховій компанії ніж ТДВ «СК «Експо Страхування». Також, відповідно до умов вказаного договору, він набирає чинності «не раніше 00-00 год. дня, наступного за днем надходження страхового платежу», але відповідачем не надано жодних доказів здійснення цього страхового платежу.

Звертає увагу на те, що акт виконаних робіт підтверджує проведення робіт на певну суму з певним переліком, але не встановлює вартість відновлюваного ремонту. Клієнтом могли бути виконані не всі ремонтні роботи (часткове усунення пошкоджень завданих внаслідок ДТП). Клієнт за умовами договору страхування та чинним законодавством не зобов`язується здійснювати ремонтні роботи після отримання страхового відшкодування. Клієнт (власник пошкодженого ТЗ) має право на повне відшкодування збитків. Беручи до уваги, що вартість відновлюваного ремонту є значно більшою, ніж сума страхового відшкодування - 590 413,71 грн., він має право звернутися до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення суми франшизи за договором страхування.

В судовому засіданні представник відповідача Кучерук М.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати.

Представник позивача Комиса С.В. заперечував проти доводи апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши думку учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

У серпні 2018 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернуся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26 червня 2018 року відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження у судовому засіданні 13 серпня 2018 року на 9-30 год.

В підготовче судове засідання 13 серпня 2018 року на 9-30 год. відповідач не з`явився.

З матеріалів справи вбачається, що конверт, в якому містилась поштова кореспонденція, а саме: копія позовної заяви, ухвала про відкриття провадження разом з судовою повісткою про виклик до суду, повернулась до суду з відміткою поштового зв`язку «за закінченням строку зберігання».

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 24 жовтня 2018 року на 9-00 год.

В матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачем судової повістки, що підтверджують належне повідомлення про розгляд справи на 24 жовтня 2018 року.

24 жовтня 2018 року суд першої інстанції ухвалив заочне рішення про задоволення позовних вимог.

21 лютого 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись те, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, а тому був позбавлений можливості надати заперечення та клопотання.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2019 року заяву перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач, серед іншого, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення його про час і місце розгляду справи, що у відповідності до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 1,2 ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Тобто, підтвердженням належного повідомлення учасника справи особи, у разі відсутності офіційної електронної адреси, є її розписка про отримання судової повістки.

В матеріалах справи відсутні дані про вручення копії позовної заяви, копії ухвали про відкриття провадження, судової повістки про виклик до суду в підготовче судове засідання на 13 серпня 2019 року, судової повістки та повідомлення про розгляд справи по суті, призначений вперше на 24 жовтня 2018 року.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Отже, процесуальний закон передбачає, що заочний розгляд справи може відбуватися у випадку повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

Однак станом на момент ухвалення заочного рішення відбулося лише одне судове засідання 24 жовтня 2018 року, в якому ухвалено судове рішення, а тому для проведення заочного розгляду справи суд першої інстанції критерій повторної неявки відповідача не дотримав.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2017 року близько 10 год. 50 хв., в Київській області, на автодорозі Українка-Київ 2-200 м, відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КІА VENGA», державний номерний знак НОМЕР_6 , допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Bens», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , власником якого є ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою Управління патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України, автомобіль «Mercedes-Benz G 63AMG» д.н.з. НОМЕР_3 отримав у вказаному ДТП механічні пошкодження.

Згідно з постановою Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн.

26 грудня 2016 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Каско» № 030215 /4630/0000012, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mercedes-Bens», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до полісу АК/1958747 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант», з лімітом відповідальності 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

На підставі звіту експерта №7504 від 13.03.2017 року та рахунку № 2117702 від 13.03.2017 року було складено страховий акт № 0 0215 013 на підставі якого ПрАТ «СК «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 590 413, 71 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТзОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес-Бенц», що підтверджується платіжним дорученням №011134 від 21.03.2017 року.

03.08.2017 року у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» сплатила на користь ПрАТ «СК «Уніка» відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача ПрАТ «СК «Уніка», в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України,перейшло право на отримання від відповідача ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля. Враховуючи викладене, відповідач повинен сплатити ПрАТ «СК «Уніка» різницю між фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна внаслідок дій винуватця ДТП, та сумою, яку виплатила ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», що становить 490 413 грн. 71 коп.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом апеляційної інстанції доказів, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимоги по суті є правильним, проте зроблений з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні

страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування,

розмір якого визначається умовами договору.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором

майнового страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що таке право позивач набув у порядку регресу, є помилковим.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір добровільного страхування наземних транспортних засобів від 26.12.2016 року, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mercedes-Benz», був зареєстрований страховиком лише 30.01.2017 року, тобто через два дні після настання ДТП, тому враховуючи умови даного договору, він набрав чинності лише після сплати страхового платежу і на момент ДТП не діяв, колегія суддів вважає безпідставними враховуючи наступне.

26 грудня 2016 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Каско» № 030215 /4630/0000012, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mercedes-Bens», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 договору, договір набирає чинності з 00.00 годин дати, наступної за датою сплати страхового платежу в касу страховика або зарахування на поточний рахунок страховика страхового платежу (першої частини платежу, якщо загальний страховий платіж сплачується частинами) в розмірі та у строк, які зазначені у п.1.2.8. договору, але не раніше 00.00 годин дати, зазначеної у п. 1.2.7. договору як дата початку строку дії договору.

Згідно з п. 1.2.8, 1.2.7 Договору, строк дії Договору з 00 год. 00 хв. 09 січня 2017 року до 24 год. 00 хв. 08 січня 2018 року, порядок сплати страхового платежу 59791, 87 грн. - до 08 січня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачем ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» було додано копію договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Каско» № 030215 /4630/0000012, на якій міститься відмітка про надходження документа до установи (штамп з вх. № 215013 від 30.01.2017 року).

Відповідач, посилаючись на штамп вхідної кореспонденції, вважає, що договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Каско» № 030215/ 4630 /0000012 був зареєстрований страховиком лише 30.01.2017 року, а тому на час вчинення ДТП був недійсним.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до голови правління ПрАТ «СК «Уніка» з заявою № 00215013 про подію, що має ознаки страхового випадку, в якій повідомила про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 28.01.2017 року на підтвердження чого надала необхідні для цього та виплати страхового відшкодування документи, зокрема, пояснення до заяви № 00215013 Лісового С.К., довідку Національної поліції України управління патрульної поліції у м. Києві та копію договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Каско» № 030215 / 4630/ 0000012.

Вказана заява зареєстрована ПрАТ «СК «Уніка» за вхідним № 215013 від 30.01.2017 року та, відповідно, на всіх вищезазначених копіях документів поставлений штам з цим вхідним номером та датою надходження.

В судовому засіданні судом апеляційної інстанції оглянуто оригінал договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Каско» від 26.12.2016 року № 030215/4630/0000012, який відповідає змісту копії, яка міститься в матеріалах справи, а тому сумніви щодо його достовірності у суду відсутні.

З пояснень представника позивача ПрАТ «СК «Уніка», наданих в судовому засіданні, встановлено, що зазначений штамп на копії договору добровільного страхування дійсно підтверджує факт звернення страхувальника до страховика з заявою про страховий випадок та не свідчить про початок його дії.

Крім того, як вбачається з копії страхового акту № 00215013 від 15 березня 2017 року, страховий платіж на суму 59 791, 87 грн. сплачено 30 грудня 2016 року (а.с.6).

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що сумою заподіяних збитків слід вважати суму 590 413 грн. 10 коп., оскільки відповідно до акту виконаних робіт № від 24.05.2017 року відновлюваний ремонт виконано на вказану суму, отже, розмір прямих збитків становить 590 413 грн. 10 коп., тому саме із цієї суми необхідно вираховувати суму франшизи (161 599 грн. 65 коп.) та суму відшкодування, виплаченого страхувальником відповідача - ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» ( 100 000 грн.), колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається зі звіту № 7504 про оцінку колісного транспортного засобу від 13 березня 2017 року, виконаного ФОП ОСОБА_4. , відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України Фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159, у звіті були використані методичні підходи - витратний ( метод калькуляції) та порівняльний.

Вказаний звіт відповідає вимогам п. 8.1 Методики, яким визначено, що для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до п.8.2 Методики, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов:

а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість,

б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ ,

в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

Пунктом 8.3 Методики визначено, що в інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (С) та величини ВТВ.

Як вбачається зі змісту вказаного звіту № 7504, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Bens», державний номерний знак НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 831 103 грн. 14 коп. При цьому коефіцієнт фізичного зносу складових складає 0.

Отже, вартість матеріального збитку, завданого власнику даного транспортного засобу, відповідно до змісту вказаного звіту, визначена у сумі 831 103 грн. 14 коп.

Як вбачається з рахунку № 2117702 Спільного підприємства у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц», складеного на підставі заяви ОСОБА_3 на ремонт автомобіля «Mercedes-Bens», державний номерний знак НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту складає 752 013 грн. 36 коп.

Визначаючи суму страхового відшкодування, позивач ПрАТ Страхова компанія «Уніка» на підставі заяви страхувальника ОСОБА_11 визначив вартість матеріального збитку з врахуванням зносу складових, визначеного звітом № 7504, на підставі рахунка-фактури СТО - СП ТОВ «Автомобільний Дім України - Мерседес Бенц» № 2117702 від 13.03.2017 року на суму 752 013 грн. 36 коп., яка є меншою, ніж розмір матеріального збитку, визначений звітом № 7504. Застосований позивачем порядок визначення суми страхового відшкодування не суперечить умовам договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного з ОСОБА_3 , а також вимогам вищевказаної Методики.

Страховим актом № 00215013 від 15 березня 2017 року визначено розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого вартість матеріального збитку з врахуванням зносу складає 752 013 грн. 36 коп., франшиза ( 5 % від страхової суми) складає 161 599 грн. 65 коп., а тому виплаті у якості страхового відшкодування підлягає сума 590 413 грн. 71 коп. (752 013, 36 грн. - 161 599, 65 грн.)

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з розміром страхового відшкодування є безпідставними, оскільки сума страхового відшкодування визначена вже за вирахуванням суми франшизи. Доказів на спростування висновків, викладених у звіті № 7504 від 13 березня 2017 року про оцінку колісного транспортного засобу, відповідачем не надано.

Відповідно до заяви страхувальника ОСОБА_3 від 30 січня 2017 року, суму страхового відшкодування вона просила виплатити шляхом перерахунку коштів на СТО, визначеного у рахунку.

Пунктом 9.1 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Каско» № 030215/4630/0000012 , визначено, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору та законодавства України. Страхове відшкодування може бути сплачено: страхувальнику; вигодонабувачу; шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послуги страхувальнику, і необхідність яких (послуг) викликана страховим випадком (за згодою страховика).

Згідно з платіжним дорученням №011134 від 21.03.2017 року, ПрАТ «СК «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 590 413 грн. 71 коп. за договором добровільного страхування від 26.12.2016 року ОСОБА_3 шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок СП ТОВ «Автомобільний Дім Україна Мерседес-Бенц»

Таким чином, виплата страхового відшкодування страхувальнику шляхом перерахування суми страхового відшкодування на рахунок Спільного підприємства у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц», яке є офіційним сервісним центром для автомобілів «Мерседес» та надає послуги з технічного обслуговування транспортних засобів, передбачена положеннями договору добровільного страхування, а тому відсутні підстави вважати, що такий платіж було здійснено не з метою відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП, винним у якій є ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що страхове відшкодування було перераховане на користь Спільного підприємства у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц», а не страхувальнику, як визначено в страховому акті, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що платіжне доручення від 21.03.2017 року піддається сумніву з боку відповідача, оскільки вартість проведеного ремонту відповідно до акту виконаних робіт становить 590 413,10 грн., а на підставі доручення було перераховано 590 413,71 грн., колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи встановлено та підтверджено факт перерахування суми страхового відшкодування в розмірі 590 413,71 грн. на рахунок Спільного підприємства у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц».

Таким чином, позивачем підтверджено належними доказами виплату страхового відшкодування в розмірі 590 413,71 грн. шляхом перерахування такої суми на рахунок Спільного підприємства у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц». Недостовірність або неточність доказів, наданих позивачем, сторона відповідача не спростувала.

Доводи апеляційної скарги про те, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «Експо Стахування» на страхову суму 50 000 грн., а тому вказана сума має бути вирахувана із суми відшкодування, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Дійсно, відповідно до наданого відповідачем договору добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу ДВЦ№13/0102-16 від 09.12.2016 року, укладення якого підтверджено листом Товариства з додатковою відповідальністю «Ескпо страхування» від 30 жовтня 2019 року, вказаний договір було укладено строком дії з 10 грудня 2016 року по 09 грудня 2017 року, страхова сума ( ліміт відповідальності) - 50 000 грн.

Відповідно до умов договору добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу від 09.12.2016 року, у разі настання події, що має ознаки страхового випадку , страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про подію за телефоном протягом 24 годин з моменту отримання інформації про подію, а протягом 3-х робочих днів - письмово повідомити страховика про настання події, що може бути кваліфікована як страховий випадок.

Разом з тим, відповідно до вказаного листа ТДВ «Страхова компанія «Експо страхування», будь-яких повідомлень про настання страхової події за даним договором не надходило та страхова справа не відкривалась.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи доведено обставини, які мають значення для справи, оскільки у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 490 413 грн. 71 коп., оскільки страхової виплати (страхового відшкодування), здійсненої ТДВ СК «Альфа-Гарант», недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи вимоги п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України щодо обов`язкової підстави для скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року та прийняття постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1-2 , 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позовної заяви. Витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року - скасувати та прийняти постанову:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» відшкодування шкоди в сумі 490 413 грн. 71 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7356 грн. 21 коп., а всього стягнути - 497 769 грн. 92 коп.

Сторони:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», код за , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.