ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2984/19 Номер провадження 22-ц/814/2237/19Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.

Представника заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Васильєвої Л.М. у період часу з 10:31:47 год. до 11:13:04 год.,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт реєстрації батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів матері ОСОБА_2 , що свідчить про наявність у дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тільки одного із батьків, а саме матері ОСОБА_2 , яка є єдиними законним представником своєї малолітньої дитини, іншої особи, яка б претендувала на батьківські права щодо дитини немає.

Заява вмотивована тим, що вона має намір виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю, а для цього їй потрібно надати згоду на виїзд дитини як від батька, так і від матері. А так як у її дитини батька немає, їй необхідно встановити вказаний факт, надати рішення суду, яке б засвідчувало та визначало, що вона є одноособовим опікуном неповнолітньої дитини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 - відмовлено.

З даним рішенням не погодився представник заявника ОСОБА_2 , - адвокат Бущан А.О. та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що суд при ухваленні рішення в неповній мірі з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення є незаконним.

Вказує на е, що єдиним доказом, який містить обґрунтування законності перетину кордону та законності залишення дитини для постійного місця проживання без одного із батьків - є рішення суду.

Вважає, необґрунтованим висновок місцевого суду про відсутність підстав для встановлення факту у даній справі, оскільки існує інший порядок, а також, що надання довідок органів РАЦС при виїзді за кордон ОСОБА_2 матиме наслідок - відмову у наданні права на проживання дитині в цій державі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Відомості про батька дитини зазначені в актовому записі про народження дитини за вказівкою матері, відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що на законодавчому рівні встановлено, що заявник є законним представником своєї малолітньої дитини, а враховуючи, що відомості про батька дитини до актового запису про народження дитини внесені на підставі заяви ОСОБА_2 ,, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України, вона, в розумінні ст. 242 ЦК України є єдиним законним опікуном (представником) малолітньої доньки.

Вирішуючи питання обґрунтованості таких висновків місцевого суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Нормами статті 135 СК України визначений порядок запису про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлено.

Згідно частини 1 цієї статті передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народження провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З урахуванням викладеного, суд вірно вказав на те, що належними доказами підтвердження того, що відомості про батька дитини записані зі слів матері, є свідоцтво про народження дитини, Витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України .

Із приписів вказаних вимог СК України вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є її єдиними законним опікуном, оскільки відомості про батька дитини до актового запису про народження дитини внесені відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи.Підстав для переоцінки доказів у справі апеляційним судом не встановлено.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання відсутності у малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час народження батька, особа якого записана зі слів матері відповідно до норм ст. 135 СК України, врегульовано нормами сімейного кодексу і не потребує додаткового встановлення в судовому порядку.

В свою чергу, законодавець передбачає можливість видачі довідки про народження дитини відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

З урахуванням цього, суд дійшов вірного висновку, що заява не підлягає до задоволення у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку факту одно осібності законного представника дитини.

Заперечення апелянта в тій частині, що надання довідок РАЦСу щодо підстав зазначення особи батька у свідоцтві про народження зумовить відмову країни Ізраїль у надання права на проживання дитині, нічим не підтверджені.

Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 липня 2019 року. Підстави для зміни розподілу рішення суду в частині судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 липня 2019 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак