КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року місто Київ

справа № 760/3103/15-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря судового засідання - Слободяник Ю.О.,

Куркіній І.В., Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., повний текст рішення складено 31 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2015 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості, яка складається з:

114257,17 доларів США -заборгованості за кредитом;

14674,01 доларів США - заборгованості за відсотками;

46416,75 грн. - пені за прострочення сплати за кредитом;

73625,74 грн. - пені за прострочення сплати відсотків.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 08 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 140000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,30 % річних, з кінцевою датою повернення 08 листопада 2027 року.

Вказував, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та відповідачами був укладений договір поруки №57765 від 08 листопада 2006 року, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 всіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, відповідальність відповідачів є солідарною.

Зазначав, що у порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 з грудня 2013 року не вносить плату в рахунок погашення кредиту, а також має заборгованість зі сплати нарахованих процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Посилався на те, що у зв`язкуз невиконанням позичальником умов договору банком 05 вересня 2014 року на адресу відповідачів були направлені вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, проте станом на день звернення до суду відповідачі зобов`язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування кредитом не виконали, а тому банк звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» 114257,17 доларів США заборгованості по кредиту, 14674,01 доларів США заборгованості по відсотках, 46416,75 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 73625,74 грн. пені за прострочення сплати відсотків.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» по 1827 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ «УкрСиббанк» прав та обов`язків АКІБ «УкрСиббанк» згідно із законодавчо встановленою процедурою, а тому вважає, що суд першої інстанції розглянув позов банку у відсутність жодного доказу належних повноважень у ПАТ «УкрСиббанк» звертатись з вимогами до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 листопада 2006 року та договором поруки №57765 від 08 листопада 2006 року.

Вказував на те, що оскільки додаткові договори між ПАТ «УкрСиббанк», АТ «УкрСиббанк», ним та ОСОБА_2 не укладались, відносини між банком та відповідачами не врегульовані, а тому зобов 'язання у останніх перед ПАТ «УкрСиббанк» та перед АТ «УкрСиббанк» відсутні, що це є підставою для скасування рішення суду.

Зазначав, що нарахування та стягнення з нього відсотків та пені після направлення письмового повідомлення з вимогою №30-11/15956 від 04 вересня 2014 року про дострокове погашення всієї заборгованості є незаконним.

Зауважував, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які подані в копіях у відсутність оригіналів.

Посилався на те, що суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості на предмет належності до первинних, касових документів та не перевірив відповідність виписки по особовому рахунку первинним документам.

Вказував, що вимога до поручителя від 10 лютого 2015 року про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя вважається неправомірною, оскільки пред`явлена з пропущенням встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Зазначав, що суд першої інстанції не застосував висновки викладені в постановах Верховного Суду, чим порушив вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України.

Від АТ «УкрСиббанк» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у її відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №0 від 08 листопада 2006 року та договором поруки №57765 від 08 листопада 2006 року станом на 03 липня 2015 року у останніх утворилась заборгованість перед позивачем за кредитом та відсотками у розмірі 128931,18 доларів США та пенею у сумі 120042,49 грн., яка підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя.

Проте, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 140000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,30% річних, з кінцевою датою повернення 08 листопада 2027 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту 08 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №57765.

Згідно з п.1.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 08 листопада 2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною (п.п.1.3, 1.4 договору поруки).

Згідно заяви на видачу готівки №27 від 08 листопада 2006 року відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача грошові кошти у розмірі 140000 доларів США, що еквівалентно 707000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. В свою чергу, відповідачі, скориставшись кредитними коштами, свої зобов`язання за договором належним чином не виконали, внаслідок чого у останніх перед банком утворилася заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 08 листопада 2006 року станом на 03 липня 2015 року заборгованість відповідачів перед банком за кредитом та сплатою процентів становить 128931,18 доларів США та заборгованість по сплаті пені становить 120042,49 грн.

Заборгованістьза кредитом та сплатою процентів складається з: 114257,17 доларів США - заборгованості за кредитом; 14674,01 доларів США - заборгованості за відсотками.

Заборгованість по сплаті пені складається з: 46416,75 грн. - пеня за прострочення сплати за кредитом; 73625,74грн. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося представником відповідача ОСОБА_1 заборгованість погашена не була.

Як зазначав позивач у позовній заяві та у суді першої інстанції останній платіж за кредитним договором було здійснено у грудні 2013 року.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст.625 ЦК Українипередбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти у розмірі 140000 доларів США були перераховані ОСОБА_1 на його рахунок № НОМЕР_1 згідно умов договору у повному обсязі, у порядку та в строки, передбачені договором та були отримані останнім, що підтверджується випискою по рахунку, а також копією заяви на видачу готівки від 08 листопада 2006 року, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 суми коштів є необґрунтованими.

Наданий до суду кредитний договір у встановленому законом порядку не оспорювався та недійсним не визнавався.

Зазначаючи в апеляційній скаргі про невірність проведеного банком розрахунку, відповідач ОСОБА_1 не представив свого контррозрахунку та не надав доказів на підтвердження своїх заперечень.

Матеріали справи не містять доказів проведення сплати боржниками сум за кредитним договором в іншому розмірі, чим зазначав позивач.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_1 також не було надано доказів, які б спростовували те, що банком не було враховано або невірно враховано платежі, які останній сплачував на погашення кредитної заборгованості.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо правильності нарахування заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачам вимоги про сплату заборгованості від 04 вересня 2014 року №30-11/15956 та №30-11/15955.

У вимогах, які були направлені відповідачам зазначалося, що станом на 06 серпня 2014 року позичальник свої зобов`язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконує, враховуючи викладене банк вимагає усунути порушення кредитного договору, а саме погасити прострочену заборгованість протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення у розмірі: 3837,02 долари США - прострочена заборгованість; 4946,98 доларів США - прострочена заборгованість по процентам.

У випадку не усунення порушень на 32 день з дати отримання цього повідомлення, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» вимагав виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 листопада 2006 року, а саме: сплатити ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 119204,15 доларів США та підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів.

Вказані вимоги були отримані: відповідачем ОСОБА_1 - 09 вересня 2014 року, а відповідачем ОСОБА_2 - 10 вересня 2014 року (т.1 а.с.22, 23).

Тобто, у зв`язку з порушенням відповідачами виконання зобов`язання за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, надіславши 08 вересня 2014 року вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, змінив таким чином строк виконання основного зобов`язання на 11 жовтня 2014 року, тобто строк виконання умов кредитного договору щодо повного повернення кредитних коштів настав 11 жовтня 2014 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Звернення до боржників з вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, а отже, строк дії договору змінився з тридцять другого дня з дати отримання вимоги, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо заборгованість у строк визначений у вимозі про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором не погашена, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Таким чином, банк надіславши боржникам вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором змінив строк дії договору.

Аналогічні висновки містяться у ПостановіВеликої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись до суду з позовом банк мав право пред`явити до відповідача ОСОБА_1 вимоги про стягнення кредитної заборгованості, відсотків та пені, які утворилися у останнього станом на 11 жовтня 2014 року.

Разом з тим, суд першої інстанції на вищевказані обставини не звернув уваги та дійшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми відсотків та пені, яка були нараховані після 11 жовтня 2014 року.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка виникла за період до 11 жовтня 2014 року та складається з:

114257,17 доларів США -заборгованості за тілом кредиту;

6627,56 доларів США - заборгованості за відсотками;

4630,33 грн. - пені за прострочення сплати за кредитом;

5149,53 грн. - пені за прострочення сплати відсотків.

Щодо стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 553 ЦК України в редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_2 взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до в термін не пізніше 08 листопада 2027 (п.1.2.2 кредитного договору), сплачуючи її частинами (шляхом внесення ануїтет них платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором).

Отже, поряд з установленим строком дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Як вбачається з п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати банку проценти шляхом ануїтетних платежів у розмірі 1360 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

День сплати ануїтетного платежу у кредитному договорі визначено - 08 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

Так, чергові платежі боржник ОСОБА_1 повинен був здійснювати кожного місяця, тобто з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя зобов`язань за кредитом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по кредитному договору було здійснено 03 грудня 2013 року за листопад 2013 року.

Наступне погашення кредиту за грудень 2013 року, за умовами кредитного договору мало б відбутися 08 січня 2014 року.

Ураховуючи те, що погашення кредиту за грудень 2013 рокуне відбулося, тому з 09 січня2014 року, починає відраховуватися шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителяза кожним щомісячним ануїтетним платежем.

Як вбачається з матеріалів справи банк звернувся до суду з вказаним позовом 10 лютого 2015року.

За шість місяців, що передували зверненню до суду з даним позовом, порука не може вважатися припиненою. Як і не може вважатися припиненою в частині вимог про дострокове стягнення кредитних коштів.

З огляду на те, що банк вимоги до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу не пред`являв, порука ОСОБА_2 по платежам, що нараховані за грудень 2013 року, січень-лютий 2014 року припинилася.

Проте, порука ОСОБА_2 стосовно щомісячних платежів, починаючи з березня 2014 року не є припиненою та вона також не припинилася в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Оскільки порука є припиненою в частині сплати ануїтетних платежів нарахованих за грудень 2013 року - строк сплати якого настав 08 січня 2014 року, за січень 2014 року - строк сплати якого настав 08 лютого 2014 року та за лютий 2014 року - строк сплати якого настав 08 березня 2014 року, відповідно заборгованість за зазначений період підлягає стягненню виключно з позичальника на користь банку, а з ОСОБА_2 підлягає вирахуванню сума за 3 ануїтетних платежів, порука за якими припинилася у розмірі 4080 доларів США (1360 доларів США *3).

При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що суму 4080 доларів США за 3 ануїтетних платежі слід вирахувати з заборгованості по процентам, оскільки з наданих позивачем документів неможливо встановити, яка сума ануїтетного платежу йшла на погашення за кредитом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який долучено до заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та за несвоєчасну сплату процентів за період з 03 липня 2014 року по 03 липня 2015 року.

Враховуючи, що банк змінив строк виконання зобов`язання, надіславши вимогу позичальнику на 11 жовтня 2014 року, а тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня, нарахована за невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань в частині яких порука не припинилася за період з 03 липня 2014 року по 11 жовтня 2014 року, а саме: 4630,33 грн. - пеня за прострочення сплати за кредитом; 5149,53 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, не перевірив наявність кредитної заборгованості, яка підлягаластягненню з поручителя з урахуванням строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, не звернув увагу на те, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже, з ОСОБА_2 необхідно стягнути солідарно з боржником ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з:

114257,17 доларів США -заборгованості за тілом кредиту;

2547,56 доларів США - заборгованості за відсотками;

4630,33 грн. - пені за прострочення сплати за кредитом;

5149,53 грн. - пені за прострочення сплати відсотків.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження переходу до ПАТ «УкрСиббанк» прав та обов`язків АКІБ «УкрСиббанк» згідно із законодавчо встановленою процедурою та про те, що оскільки додаткові договори між ПАТ «УкрСиббанк», АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладались, відносини між банком та відповідачами не врегульовані, а тому зобов`язання у останніх перед ПАТ «УкрСиббанк» та перед АТ «УкрСиббанк» відсутні колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

У абз.3 ч.2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» зазначено, що зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З аналізу зазначених положень слідує, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.

Отже, зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне не є його реорганізацієюабо ліквідацією.

Згідно вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було внесено зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», а відтак відповідно до положень вказаного Закону та норм ЦК України дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк» та не потребує укладення додаткових договорів з позичальниками та поручителями у зв`язку зі зміною назви банку.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням пропорційності задоволених вимог колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 1650,33 грн., з ОСОБА_2 на користь на користь позивача судовий збір в розмірі 1594,79 грн. та стягнути з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 613,32 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Андріївська, 2/12, заборгованість за кредитним договором, яка складається з:

114257 доларів США 17центів - заборгованості за тіломкредиту;

6627 доларів США 56 центів - заборгованості за відсотками;

4630 грн. 33 коп. - пені за прострочення сплати за кредитом;

5149 грн. 53 коп. - пені за прострочення сплати відсотків.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 солідарно з ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Андріївська, 2/12, заборгованість за кредитним договором, яка складається з:

114257 доларів США 17центів - заборгованості за тілом кредиту;

2547 доларів США 56 центів - заборгованості за відсотками;

4630 грн. 33 коп. - пені за прострочення сплати за кредитом;

5149 грн. 53 коп. - пені за прострочення сплати відсотків.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Андріївська, 2/12, судовий збір в сумі 1650 грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Андріївська, 2/12, судовий збір в сумі 1594 грн. 79 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Андріївська, 2/12, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судовий збір в сумі 613 грн. 32 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.

Головуючий:

Судді: