Справа № 154/69/16 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/982/19 Категорія: 26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Данилюк В. А., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 16 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення). Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 21 000,00 доларів США, а він у свою чергу зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16 жовтня 2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом 10,5 % річних та інші платежі, обумовлені умовами договору.

Для забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 було укладено договір поруки між AT «УкрСиббанк» та співвідповідачем ОСОБА_4 за №0/1 від 16 жовтня 2007 року та договір поруки між AT «УкрСиббанк» та співвідповідачем ОСОБА_4 за №0/2 від 16 жовтня 2007 року.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 , всупереч умовам кредитного договору, належно не здійснював платежів для погашення суми заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, чим порушив узяті на себе договірні зобов`язання.

Позивач вказує, що станом на 15.12.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом становить 19 422 доларів США 54 центів та пеня у розмірі 9 403,68 гривні 68 копійок. 30 вересня 2015 року відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак, станом на день звернення до суду відповідачі свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за наданим кредитом та процентами за користування ним не виконали.

На підставі наведеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на свою користь суму боргу з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 жовтня 2007 року в розмірі 19 422,54 долари США 54 центи, що за курсом НБУ станом на 15 лютого 2015 року становить 462 482,14 гривні 14 копійок та суму боргу по сплаті пені за даним договором в розмірі 9 403,68 гривні 68 копійок, а також просить стягнути в його користь судові витрати.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 16 жовтня 2007 року в розмірі 19 422 долари США 54 центи, що за курсом НБУ станом на 15 лютого 2015 року становить 462 482 гривні 14 копійок та суму боргу по сплаті пені за даним договором в розмірі 9 403 гривні 68 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 7 078 гривень 29 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів та ухвалити нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задовольнити у повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено дане рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого безпідставно застосував до спірних правовідносин ст. 559 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилався на те, що оскільки банк протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов`язання (з дня внесення останнього платежу) не пред`явив до поручителів вимогу у формі позову до суду, тому у відповідності до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України та умов договорів поруки останні вважаються припиненими і після спливу даного строку банк не вправі пред`являти такі вимоги до поручителів. Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що станом на 05.01.2016 року, коли позивачем подану позовну заяву до суду існували спірні правовідносини, то порука була припинена в силу Закону, який діяв на даний момент. Разом з тим, вказує про необгрунтованість апеляційної скарги щодо посилань позивача на неврахування судом змін, внесених до ст. 559 ЦК України Законом України від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», зокрема, яким збільшено до 3-х років строк пред`явлення вимоги до поручителя, з огляду на ст. 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними зверненнями щодо офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягуючи кредитну заборгованість з позичальника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність простроченої заборгованості за користування кредитними коштами. Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення кредитної заборгованості з поручителів, суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідач ОСОБА_1 перестав виконувати свої зобов`язання перед позивачем з січня 2015 року, то саме з цього часу у позивача виникло право вимоги до поручителів, а з позовом до суду позивач звернувся 08 січня 2016 року, тобто після спливу шести місяців, а тому порука повністю припинилась .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів у повній мірі не може погодитися, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та положенням матеріального і процесуального закону.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку АТ «УкрСиббанк» лише у частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів, а тому в частині стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 19 422 ,54 доларів США та 9403,68 грн рішення не оскаржено і не є предметом перегляду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 21 000,00 доларів США, а він у свою чергу зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16 жовтня 2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 10,5 % річних та інші платежі, визначені умовами договору.

Для забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 16 жовтня 2007 року було укладено договір поруки між AT «УкрСиббанк» та співвідповідачем ОСОБА_4 за №0/1 від 16 жовтня 2007 року та договір поруки між AT «УкрСиббанк» та співвідповідачем ОСОБА_4 за №0/2 від 16 жовтня 2007 року.

Відповідно до п.п. 1.1-1.5. договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій, відшкодування можливих збитків, пені. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання і станом на 15.12.2015 року заборгованість з повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом склала 19 422 долари США 54 центи та пеня у розмірі 9 403,68 гривні, з яких: 17859,70 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом; 1562,84 доларів США - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 2334,73 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом , 7068,95 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

30 вересня 2015 року відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак станом на день звернення до суду відповідачі свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за наданим кредитом та сплати процентів за користування ним не виконали.

Відмовляючи в позові про стягнення заборгованості з поручителів, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості останній платіж на погашення кредиту боржник сплатив 27.01.2015 року (згідно з графіком сплата повинна здійснюватись 16.01.2015 р.), а наступний черговий платіж згідно з графіком погашення мав відбутися 16.02. 2015 року, проте банк звернувся до суду із цим позовом лише у січні 2016 року, тобто з пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому наявні правові підстави для відмови в позові до ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення вимог за рахунок поручителів через припинення поруки.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Позичальник згідно з умовами договору зобов`язується повернути банку кредит у розмірі, який повинен відповідати розміру щомісячних платежів, визначених згідно з графіком погашення кредиту (16 числа кожного календарного місяця строку кредитування за класичною схемою погашення в сторону зменшення щомісячних платежів) та визначений у договорі в розмірі 206,77 доларів США і складається із строкових процентів і строкової суми основного боргу ( п.п.1.2.1,1.2.2 договору).

Отже, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до пункту 1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штафних санкцій, передбачених у вказаному кредитному договорі.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 16 числа кожного місяця, а за договорами поруки поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14145цс18).

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові до поручителів у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за їх рахунок, залишив поза увагою той факт, що позов ПАТ «УкрСиббанк» пред`явлено з підстав зміни строку виконання основного зобов`язання та дострокового повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Задовольняючи частково позов та відмовляючи у вимогах до поручителів, суд виходив з того, що умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання, відповідно до яких вимога до поручителів має бути пред`явлена до суду в межах шестимісячного строку з дня настання строку погашення чергового платежу, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у позові в частині стягнення усієї заборгованості за кредитним договором з поручителів.

Проте, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк щодо всієї заборгованості підлягає обчисленню від цієї дати.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту позовної заяви, АТ «УкрСиббанк» посилалося на пред`явлення до відповідачів вимог про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 16.10.2007 року відповідно до статті 1050 ЦК України, надавши їх копії, які були отримані відповідачами 03.10.2015 р. та 08.10.2015 р. відповідно, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Копії повідомлень та листів долучено до позовної заяви (а. с. 38-45).

В апеляційній скарзі і в суді першої інстанції АТ «УкрСиббанк» звертало увагу суду на направлення поручителям вимоги про дострокове повернення кредиту і обчислення строку на пред`явлення вимог.

Зазначеним доводам суд першої інстанції належної оцінки не дав, відповідні мотиви у судовому рішенні не виклав.

Згідно з п. 5.8 кредитного договору у випадку невиконання позичальником умов даного договору про надання забезпечення належного виконання зобов`язань за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього договору (а.с. 10).

Відповідно до пункту 12.1 договору сторони погодили, що у випадках настання обставин, передбачених у вищенаведених пунктах договору, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32(тридцять другий) календарний день від дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що, зокрема, позичальник не усунув зазначених банком порушень своїх зобов`язань за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; або з 41 календарного дня від дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни ним адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

Виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання основного зобов`язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 31 календарного дня з дати отримання вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань.

Отже, кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на односторонню зміну строку виконання основного зобов`язання.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним із платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Дійшовши висновку про обчислення шестимісячного строку дії поруки з моменту сплати останнього платежу на погашення кредиту, суд не звернув увагу на підстави позову, не оцінив та не дослідив наявні у справі докази вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, не відобразив у рішенні мотиви його прийняття чи відмови у прийнятті, не з`ясував та не навів мотивів про заявлені банком вимоги щодо дострокового погашення кредитної заборгованості, не з`ясував, чи змінив банк строк виконання основного зобов`язання з 32 календарного дня з дати отримання вимоги про дострокове повернення кредиту, отже, дійшов передчасного висновку про відмову в позові до поручителів у повному обсязі.

Зважаючи на викладене, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителів про виконання ними солідарного з боржником зобов`язання за договорами повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

У договорах поруки, укладених між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачами, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, у пункті 3.2 цих договорів зазначено, що вони діють до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в наведеному випадку підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до матеріалів справи строк виконання основного зобов`язання відповідно до умов кредитного договору визначений -16.10.2028 року.

Вимога про дострокове повернення кредиту на адресу інших відповідачів направлена 28.09.2015 року та вручена позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_4 08.10.2015 р. та поручителю ОСОБА_4 - 03.10.2015 р. відповідно.

З урахуванням того, що за умовами кредитного договору зміна строку повернення кредиту відбувається на 32 календарний день з моменту отримання вимоги, то про зміну строку можна стверджувати лише від 09.11.2015 року (32 календарний день з дати отримання) і тому 6-місячний строк, на пред`явлення вимог до поручителя спливає 09.05.2016 року (09.11.2015 р. + 6 міс.)

З позовом до суду АТ «УкрСиббанк» звернувся 05 січня 2016 року, тобто у шестимісячний строк з дня зміни строку остаточного повернення кредиту, що встановлено судом при розгляді справи.

А тому судом першої інстанції допущено помилку при визначенні та обчисленні 6-місячного строку на пред`явлення вимог до поручителів щодо основного зобов`язання і сформовано безпідставний висновок про пропуск такого строку та неправильно застосовано ч.4 ст.559 ЦК України до спірних правовідносин.

Несплата щомісячних платежів не тягне за собою зміну строку виконання основного зобов`язання, а тому не дає підстав для початку перебігу строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України.

Отже, оскільки договором кредиту передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати кожного місяця, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителів.

Таким чином, у разі пред`явлення банком вимог до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15, з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, здійснивши останній платіж 16.01.2015 року, тому з 16.02.2015 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Банк з позовом до суду звернувся 08.01.2016 року, що підтверджується відтиском штампу канцелярії суду на позовній заяві (а.с.1).

Враховуючи те, що банк звернувся із позовом до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, відповідальність поручителів обмежена 6-місячним строком перед зверненням до суду, а саме липнем 2015 року.

Як видно із графіку погашення кредитної заборгованості, узгодженого та підписаного сторонами, який є додатком до кредитного договору та його невід`ємною частиною, а також визнається відповідачами, в тому числі і поручителями, до сплати щомісячно підлягало позичальником 206,77 доларів США, зокрема протягом лютого-липня 2015 року ця сума була визначена такими складовими : у лютому - тіло кредиту - 49,12 дол. США, процентів - 157,65 дол. США; у березні - тіло -49,55 дол. США, проценти - 157,22 дол. США; у квітні - тіло - 49,99 дол. США, проценти - 156,78 дол. США; у травні - тіло -50,42 дол. США, проценти - 156,35 дол. США; у червні - тіло - 50,86 дол. США, проценти - 155,91 дол. США; у липні - тіло - 51, 31 дол. США, проценти - 155,46 дол. США.

Згідно із розрахунком за вказаний період банком було нараховано через несплату заборгованості пені: за несплату тіла кредиту - 896,27 грн, за несплату процентів - 2742,85 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , як із поручителів та солідарних боржників із позичальником ОСОБА_1 , слід стягнути заборгованість на користь банку в розмірі в розмірі 18 181 доларів США 92 центи, з яких: 17 558 доларів США 45 центів - заборгованість за тілом кредиту; 623 долари США 47 центів - заборгованість за відсотками та 5764,56 грн пені, з яких: 1438,46 грн - заборгованості з пені за несвоєчасне погашення боргу за кредитом; 4326,10 грн - заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення боргу за відсотками.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу та позовні вимоги, суд виходить з такого розрахунку щодо заборгованості за тілом кредиту: 17859,70 дол. США (вся заборгованість за тілом кредиту, пред`явлена банком) - 301,25 дол. США (сума щомісячних платежів за період з лютого по липень 2015 року, щодо яких порука припинилась) = 17558,45 дол. США (борг за тілом кредиту, щодо якого порука не припинилась). Також суд виходить із такого розрахунку при стягненні боргу за процентами: 1562,84 дол. США (заявлений розмір боргу за процентами) - 939,37 дол. США (загальна сума боргу за процентами за період з лютого по липень 2015 р., щодо якої порука припинилась) = 623,47 дол. США (борг за процентами, щодо якого порука продовжує дію). В загальному сума стягнення за тілом кредиту і процентами становить 18 181,92 дол. США (17558,45 дол. США + 623,47 дол. США).

Разом з тим, судом враховано наданий банком розрахунок і визначено заборгованість за пенею, виходячи з такого: 2334,73 грн (пред`явлена банком сума пені за несплату тіла кредиту) - 896,27 грн. (сума пені за період з лютого по липень 2015 року, за який порука припинилась) = 1438,46 грн; та 7068,95 грн. (заявлена банком сума пені за несплату процентів) - 2742,85 грн (розмір пені за лютий - липень 2015 р., коли порука припинилась) = 4326,10 грн.

Представник позивача в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що 04.11.2018 р набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року, яким були внесені зміни до ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме на невірне застосування судом ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте колегія суддів вважає зазначені доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.

Законом України №2478-VІІІ від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування, який набрав чинності 04.02.2019 р. частини перша та четверта статті 559 ЦК України викладені в новій редакції.

Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України в новій редакції порука припиняється після закінчення строку, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строки поруки обчислюються окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 передбачено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

З викладеного випливає, що положення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 підлягають застосуванню, в тому числі і до правовідносин, які виникли до введення його в дію (виникли до 04.02.2019 року), та продовжують існувати після його введення в дію.

Однак, враховуючи те, що порука припинилась щодо щомісячних платежів за період з лютого до липня 2015 року включно, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин в частині припинення поруки не підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 р., оскільки спірні правовідносини виникли до введення в дію Закону і не продовжують існувати після введення його в дію.

Згідно з ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення щодо відмови у позові до поручителів неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що апеляційним судом з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 стягнуто 18181,92 доларів США заборгованості та 5764,56 грн пені, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в користь банку слід стягнути по 4969, 49 грн витрат по оплаті судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 серпня 2019 року в даній справі в частині відмови у позові до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за кредитним договором № 0 від 16.10.2007 року станом на 15 грудня 2015 року в розмірі 18 181(вісімнадцять тисяч сто вісімдесят один) долар США 92 центи, з яких: 17 558 (сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) доларів США 45 центів - заборгованості за тілом кредиту; 623 (шістсот двадцять три) долари США 47 центів - заборгованості за відсотками та 5764 (п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 56 копійок пені, з яких: 1438 (одна тисяча чотириста тридцять вісім) гривень 46 копійок - заборгованості з пені за несвоєчасне погашення боргу за кредитом; 4326 (чотири тисячі триста двадцять шість) гривень 10 копійок - заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення боргу за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за кредитним договором № 0 від 16.10.2007 року станом на 15 грудня 2015 року в розмірі 18 181(вісімнадцять тисяч сто вісімдесят один) долар США 92 центи, з яких: 17 558 (сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім )доларів США 45 центів - заборгованості за тілом кредиту; 623 (шістсот двадцять три) долари США 47 центів - заборгованості за відсотками та 5764 (п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 56 копійок пені, з яких: 1438 (одна тисяча чотириста тридцять вісім) гривень 46 копійок - заборгованості з пені за несвоєчасне погашення боргу за кредитом; 4326 (чотири тисячі триста двадцять шість) гривень 10 копійок - заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення боргу за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» () з кожного по 4969 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 29 копійок витрат з оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді