Справа № 350/954/19
Провадження № 22-ц/4808/1142/19
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду, постановлену у складі судді Бейка А.М. 16 липня 2019 року в с-щі Рожнятів, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Нечипорук Ірини Богданівни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2015 року за №1-1181 та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 16.12.2015 року за №27162308 про реєстрацію права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и в:

29.05.2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Нечипорук І.Б., в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_1 державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Нечипорук І.Б. 16.12.2015 року за №1-1181, та скасувати рішення Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Нечипорук І.Б. від 16.12.2015 року за №27162308 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

16.07.2019 року представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення вищевказаного позову, в обґрунтування якої зазначив, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину видане відповідачу без врахування інтересів позивача ОСОБА_2 - дружини спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дочки ОСОБА_5 , яких фактично усунуто від права на спадкування. Під час розгляду справи відповідач з метою позбавити позивача її права на спадщину може відчужити спадкове майно, а тому необхідно вжити заходи забезпечення позову. Посилаючись на наведене, просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та заборонити відчужувати вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 16 липня 2019 року заяву, подану ОСОБА_3 представником позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Заборонено відчужувати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права.

Зокрема вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, оскільки не мотивована, а зводиться виключно до цитування змісту статей 149, 150, 153 ЦПК України.

Також суд не дотримався вимог, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження відповідачем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, апелянт стверджує, що він проживає з позивачкою за однією адресою і жодного спору між ними не існує, вона особисто не підписувала жодних позовних заяв та заяв до суду, що суд залишив поза увагою.

З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що предметом позову у даній справі є правомірність видачі державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Нечипорук І.Б. відповідачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та реєстрації за відповідачем права власності на вказане спадкове майно.

Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову, представник позивача зазначив, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину видане відповідачу без урахування інтересів інших спадкоємців, яких фактично усунуто від права на спадкування. З метою позбавити позивача її права на спадщину відповідач під час розгляду справи може відчужити спадкове майно, а тому необхідним є вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи наведені норми, а також ту обставину, що свідоцтво про право на спадщину від 16.12.2015 року видане відповідачу ОСОБА_1 без врахування інтересів позивача ОСОБА_2 , яка на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом з ним у спадковому будинку, що може свідчити про недобросовісність дій відповідача при оформленні права на спадщину, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно та заборони його відчуження. Вказані способи забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду у випадку задоволення позову ОСОБА_2 тому доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», не заслуговують на увагу.

Не приймаються до уваги і доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження відповідачем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, оскільки Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення не вбачається.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рожнятівського районного суду від 16 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 03 вересня 2019 року