Справа № 755/9384/15-ц Головуючий 1 інстанція - Гончарук В.П.
Провадження № 22-ц/824/511/2018 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Тютюнник О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 березня 2017 року у справі:

- за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором;

- за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення надміру сплачених грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що 31 березня 2008 року між банком і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010-2008-961, на підставі якого позичальниця отримала грошові кошти в сумі 188000 доларів США для придбання нерухомого майна у вигляді квартири строком до 15 березня 2023 року із сплатою 12,75 % річних. Поручителями позичальниці за кредитним договором є відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які за договорами поруки від 31 березня 2008 року зобов`язалися відповідати перед банком за виконання позичальницею зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця ОСОБА_1 мала повертати кредит і проценти щомісячними платежами згідно графіка (додаток № 2 до договору), однак не виконує цих обов`язків має прострочену заборгованість, яка станом на 28 серпня 2015 року становить 16758,90 доларів США. Вимога банку про погашення заборгованості за кредитом, направлена відповідача 27 вересня 2014 року, залишена ними без задоволення. Посилаючись на ч.2 ст.1050 ЦК України та умови кредитного договору, який передбачає право банку у випадку прострочення платежів вимагати дострокового повернення кредиту, після уточнення вимог просив стягнути солідарно із відповідачів на користь банку борг за кредитом у розмірі 16758,90 доларів США та судові витрати.

- 2 -

У вересні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали до суду зустрічний позов, в якому просили судстягнутина їх користь надмірно сплачені на погашення кредиту грошові коштиу розмірі 48495,80 доларів США. Зустрічний позов мотивований тим, що підставою для пред`явлення зустрічного позову стало проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України в даній справі судово-економіної експертизи від 29 червня 2016 року відповідно до висновку якої № 3013/16-45 відповідачі виконали зобов`язання за кредитним договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року в повній мірі та переплатили суму заборгованості на 48495,80 доларів США, яку і просять стягнути.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 22 вересня 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» і зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 о Б .С. об`єднані в одне провадження.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у задоволенні обох позовів - первісного і зустрічного відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову і ухвалити нове, яким вимоги за зустрічним позовом задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована невірною оцінкою судом висновку судово-економічної експертизи № 3013/16-45 від 29 червня 2016 року, проведеної КНДІСЕ, який не спростований позивачем і який доводить факт переплати коштів на погашення кредиту у розмірі 48495,80 доларів США. Суд не врахував, що представник ПАТ «Універсал Банк» у судових засіданнях не ставив питання щодо призначення додаткової чи повторної експертизи.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк» не оскаржується, тому відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення зустрічного позову і ухвалено нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто із ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 48495,80 доларів США, що еквівалентно 1284362,77 грн. та судовий збір у розмірі 14469 грн. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Апеляційного суду м.Києва від 19 жовтня 2017 року скасовано, справу в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Василюк Н.І. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва як незаконне.

Представник ПАТ «Універсал Банк» адвокат Іващенко І.О. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що

- 3 -

апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_9 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю зустрічних позовних вимог про стягнення надміру сплачених на погашення кредиту грошових коштів. При цьому суд виходив із відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт переплати грошових коштів за кредитним договором № 010-2008-961, укладеним 31 березня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», який змінив назву на АТ «Універсал Банк», і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010-2008-961, згідно якого банк надав відповідачці кредит у розмірі188000 доларів США строком до 15 березня 2023 року із сплатою 12,75 % річних. Цільове призначення кредиту - придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку банку за договором, укладеним того ж дня.

Згідно п.п.2.4, 2.5 кредитного договору позичальниця ОСОБА_1 мала повертати кредит та проценти щомісячними платежами у розмірі 2335,47 доларів США згідно графіку платежів (додаток № 2 до кредитного договору).

Відповідно до п.2.1.3 кредитного договору № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року сторони цього договору погодили, що зобов`язання кредитора надати кредит виникає, зокрема, з моменту відкриття позичальником поточного рахунку № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.

Поручителями позичальниці за кредитним договором є відповідачі ОСОБА_2 і

- 4 -

ОСОБА_3 , які за окремими договорами поруки № 010-2008-961-Р/1 та № 010-2008-961-Р, укладеними 31 березня 2008 року, зобов`язалися відповідати перед банком за виконання позичальницею зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Також, судом встановлена відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт належного виконання позичальницею умов кредитного договору і переплати суми погашення заборгованості за кредитним договором № 010-2008-961, укладеним 31 березня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову про стягнення 48495,80 доларів США, як надміру сплачених кредитору, з підстав його недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають мотивам суду щодо відмови у задоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк», де відмовляючи у стягненні боргу за кредитним договором, суд послався на те, що банк не надав належних і достатніх доказів щодо заборгованості та доказів, щодо розподілу сум направлених на погашення кредиту, що підтверджується висновком експерта № 3013/16-45 від 29 червня 2016 року за результатами проведення судово-економічної експертизи.

Доводи апеляційної скарги про невірну оцінку судом висновку судово-економічної експертизи КНДІСЕ № 3013/16-45 від 29 червня 2016 року, який не спростований позивачем і який на думку скаржниці доводить факт переплати нею коштів на погашення кредиту у розмірі 48495,80 доларів США колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з наступних підстав.

Відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК).

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

- 5 -

Як вище вказувалося, укладаючи 31 березня 2008 року кредитний договір, його сторони погодили, що для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту позичальнику відкривається поточний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) у кредитора.

Отже, умовами договору, які визначені за згодою сторін і є обов`язковими для них, погашення позичальницею ОСОБА_1 кредиту мало відбуватися виключно шляхом перерахування нею коштів саме на вказаний рахунок, а не на будь-які інші, що і є належним виконанням його умов.

З матеріалів справи, зокрема з виписок по особовим рахункам (№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 ) вбачається, що ОСОБА_1 06 червня 2008 року перерахувала на погашення кредиту 150000 доларів США, проте в цей же день 06 червня 2008 року згідно платіжного доручення № 050B4 вона здійснила перерахунок коштів в розмірі 40000 доларів США з поточного рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито для погашення кредиту відповідно до пункту 2.1.3. кредитного договору, на свій же поточний рахунок № НОМЕР_3 , не призначений для цього.

Тобто, 40000 доларів США ОСОБА_1 сплатила на свій поточний рахунок, який не був відкритий для погашення кредиту, а відтак дана сума не може бути врахована на погашення кредиту згідно умов договору. При цьому, експерт, даючи висновок, помилково виходив із необхідності зарахування на погашення кредиту усієї суми у розмірі 150000 доларів США.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2008 року ОСОБА_1 було поповнено рахунок № НОМЕР_4 на 1959,75 доларів США, 26 вересня 2008 року рахунок № НОМЕР_3 на 34000 доларів США, 18 листопада 2008 року рахунок № НОМЕР_5 на 25889,30 доларів США.

Поручителі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 14 жовтня 2011 року, 01 грудня 2011 року, 15 грудня 2011 року, 20 травня 2013 року та 16 жовтня 2013 року поповнили рахунок № НОМЕР_6 з метою погашення кредитів за договорами поруки № 010-2008-961-Р/1 та № 010-2008-961-Р, укладеними 31 березня 2008 року.

Вказані вище платежі, які внесені на відмінні від передбаченого кредитним договором рахунку для розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту, також були помилково враховані експертом у висновку від 29 червня 2016 року за № 3013/16-45 під час визначення розміру кредитної заборгованості, оскільки єдиним рахунком, призначеним для погашення кредитної заборгованості є рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ).

На вказані обставини щодо відсутності належного виконання позичальником умов кредитного договору звертав увагу Верховний Суд в постанові від 13 червня 2018 року, скасовуючи постанову апеляційного суду в даній справі про стягнення надміру сплачених коштів та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Це ж стосується висновку експертів КНДІСЕ № 28719/28720/18-71 від 17 квітня 2019 року, проведеного на підставі ухвали суду апеляційної інстанції за клопотанням обох сторін по справі.

При дачі вказаного висновку експертами враховано платежі, здійснені ОСОБА_1 , які внесені на відмінні від передбаченого кредитним договором рахунку для погашення кредитної заборгованості, що відображено у додатку № 1 до висновку. Зокрема із таблиці № 3 додатку № 1 вбачається, що експертами зараховані на погашення кредиту 12 платежів на загальну суму 62285,42 долари США, а також зарахована повністю сума 150000 доларів без вирахування 40000 доларів США, перерахованих позичальницею на свій рахунок (т.4 а.с.83-85).

- 6 -

З викладених вище підстав колегія суддів відхиляє наведені висновки експертів.

Інших доказів, окрім експертиз, щодо здійснення надмірної сплати коштів за кредитним договором позивачка суду не надала.

Після проведення судової експертизи в суді апеляційної інстанції і отримання висновку експертів КНДІСЕ № 28719/28720/18-71 від 17 квітня 2019 року, скаржниця ОСОБА_1 через канцелярію апеляційного суду подала змінену апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суд м.Києва від 20 березня 2017 року, в якій з урахуванням висновків експертизи вважала, що позовні вимоги підлягають збільшенню та складають 81331,59 доларів США, які і просила стягнути на її користь як надмірно сплачені на погашення кредиту.

Колегія суддів не враховує і не розглядає зміни до апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки змінена скарга подана поза межами строку на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року та суперечить ч.1 ст.364 ЦПК України, згідно якої особа має право доповнити чи змінити апеляційну скару виключно протягом строку на апеляційне оскарження рішення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень цивільного процесуального закону збільшення позивачем розміру позовних вимог передбачене лише в суді першої інстанції і лише на відповідній стадії розгляду. В суді апеляційної інстанції збільшення розміру вимог процесуальним законом не передбачене.

Окрім того, відхиляючи апеляційну скаргу колегія суддів враховує, що правовідносини між сторонами за кредитним договором не припинилися, оскільки рішенням суду у достроковому стягненні боргу за позовом банку відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

З огляду на те, що виконання зобов`язання позичальницею ОСОБА_1 не прийняте кредитором ПАТ «Універсал Банк» правовідносини не припинилися.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де Велика Палата визначила та розмежувала зміст понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання», вказавши, що ці поняттязгідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Зокрема строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

- 7 -

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: