УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2112/17

13 листопада 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача-адвоката: Госедло О.Д.

представника відповідача-адвоката: Семківа М.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Назавизівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Назавизівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою та зобов`язання вчинити дії.

12.11.2019 р. в судове засідання від позивача ОСОБА_1 . поступило письмове клопотання, в якому він відмовляється від позову до ОСОБА_2 , третя особа: Назавизівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою та зобов`язання вчинити дії, та просить закрити провадження по даній справі.

07.11.2019 р. від відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду поступила заява про стягнення з позивача судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задоволити. Наслідки закриття провадження у справі їм зрозумілі. В задоволенні клопотання відповідача про відшкодування судових витрат просять відмовити за безпідставністю, оскільки в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги.

Представник відповідача Семків М.Н. в судовому засіданні не заперечив проти прийняття судом відмови позивача від позову та закриття провадження у справі. Клопотання відповідача ОСОБА_2 про стягнення з позивача судових витрат підтримав та просив його задовільнити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно належним чином.

Суд, розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про відмову від позову і закриття провадження по справі підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 206, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, сторона попереджена про наслідки відмови від позову, оскільки, провадження у справі закривається і вона не зможе повторно звернутися до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, і з тих самих підстав. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Частиною 3 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Підстав для неприйняття відмови від позовних вимог судом не встановлено.

Судом роз`яснено наслідки закриття провадження у справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається

Враховуючи викладене, та те, що наслідки закриття провадження у справі позивачеві ОСОБА_1 роз`яснені, підстав для неприйняття відмови від позову не встановлено, тому у відповідності до п. 4 ч. 1ст. 255 ЦПК України провадження у справі необхідно закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За положеннями статті 88 ЦПК України (яка діяла на час подання позову) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Також відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження повноважень адвоката, вартості наданих ним послуг до матеріалів справи стороною відповідача надані договір про надання юридичних послуг адвокатом від 26.10.2017 р., акт приймання передачі послуг адвоката від 02.10.2019 р. Згідно вказаного акту відповідачем ОСОБА_2 понесено витрат на правничу допомогу в розмірі 8600,00 грн.

Разом з тим, даний акт разом із договором про надання правової допомоги є підставою для проведення клієнтом оплати правової допомоги Адвокату, однак Акт не є платіжним дорученням чи квитанцією або іншим доказом фактичних понесених витрат.

А відповідно до п. 2.2. 2.3 договору про надання юридичних послуг адвокатом від 26.10.2017 р., укладених між ОСОБА_2 та адвокатом Семків М.Н., вартість послуг за догором зазначається в квитанціях, виданих адвокатом. Оплата проводиться в 5 денний строк з моменту укладення договору (а.с. 62).

Відповідно до п. 4.1. договору умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою з обов`язковим складанням письмовогодокумента.

Однак письмового документу про зміну умов договору стороною відповідача суду не надано.

Таким чином суд дійшов до висновку, що оплата за надання правової допомоги повинна була виконана протягом встановлено договором строку, та повинна бути підтверджена квитанціями, виданими адвокатом, однак відповідачем та його представником не надано суду фактичних та достовірних доказів здійснення факту такої оплати, тому суд не вбачається підстав для задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу через недоведеність.

Керуючись ст.ст. 13, 43, 133, 137, 141, 142, 206, 255, 256, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , третя особа: Назавизівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою та зобов`язання вчинити дії.

Провадження у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Назавизівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою та зобов`язання вчинити дії закрити.

Роз`яснити сторонам зміст ч. 2 ст. 256 ЦПК України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

В задоволення заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Міськевич О.Я.