г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3104/19
Номер провадження 2/213/1671/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гукової Л.М.,

за участі: представника позивача - Гузєва І.Г.

представника відповідача - Маргієвої Є.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі по тексту - ПРАТ ІНГЗК) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я працівника. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підприємстві відповідача працював 33 роки 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Внаслідок шкідливих умов праці отримав хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальних вібрацій з синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії в поєднанні з попереково- крижовою радикулопатією з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом ПФС першого ступеня, остеоартрозом і періартрозом ліктьових суглобів ПФ першого ступеня, остеоартрозом колінних суглобів ПФ першого ступеня та дрібних суглобів кистей (Т75.2) (далі по тексту - вібраційна хвороба). Причинами виникнення професійних захворювань позивача є : загальна вібрація: 107 - 120 дБ при нормативному значенні 107 дБ; робоча поза з нахилом тулуба до 30° становить 60% робочої зміни при нормативі - до 25%.

Згідно карт умов праці та санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ДЗ «Інгулецька районна СЕС» від 13 червня 2012 року №2/2-55-4-1209 водія автотранспортних засобів, зайнятого повний робочий день в кар`єрі, рівень загальної вібрації та показники важкості праці перевищують граничнодопустимий рівень.

27 вересня 2013 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% по вібраційній хворобі безстроково.

Внаслідок вказаного хронічного професійного захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, а саме: шум в голові, запаморочення, зниження слуху, періодичне підвищення артеріального тиску, біль в шийному та попереково- крижовому відділах хребта, з іррадіацією в плечовий пояс, ліктьові суглоби, скутість рухів та біль в плечових суглобах при підйомі рук вище горизонталі, постійний біль поперекового відділу з іррадіацією в праву ногу, оніміння в кистях, стопах, побіління пальців на руках.

Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.

Просить стягнути з відповідача на свою користь спричинену йому моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я в розмірі 104 325,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала відзив на позов, відповідно до якого зазначає, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. У ПРАТ «ІНГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПРАТ «ІНГЗК». Щороку відповідач впроваджує нові методи і засоби, які б сприяли покращенню умов праці своїх працівників, та витрачає на охорону праці чималі кошти, що закріплено у колективних договорах між дирекцією та трудовим колективом ПРАТ «ІНГЗК». Крім того, Наказом МОЗ України від 27 грудня 2001 року №528 затверджена «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (далі - «Гігієнічна класифікація»), призначена для гігієнічної оцінки умов і характеру праці на робочих місцях. У п. 1.6 Гігієнічної класифікації зазначено, що «Робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів може бути дозволена тільки при застосуванні засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом)». Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Таким чином, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України. Також зазначає, що кожен має право на пращо, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до медичних документів у позивача вже з 1995 року були проблеми зі здоров`ям, але продовжував працювати на роботах, пов`язаних з шкідливими та важкими умовами праці, чим погіршував свій стан здоров`я і лише в 2007 році звернувся за допомогою до лікарів. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Тому робить висновок, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Вважає, що у виникненні професійного захворювання є вина і самого позивача. Крім цього, в період своєї праці на підприємстві ПРАТ «ІНГЗК», позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Відповідачем надавались додаткові оплачувані відпустки та путівки до санаторно-курортних закладів з 10% оплатою від загальної вартості путівки. Зазначив, що довідка МСЕК не підтверджує факт заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції. Крім того, зазначає, що позивач є застрахованою особою. Також вказує, що позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПРАТ ІНГЗК про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я працівника. У судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Вислухав пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Як видно із трудової книжки, виданої на ім`я позивача останій працював на підприємстві відповідача з 1974 року по 2013 рік (а. с. 39-44).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, позивач 23 лютого 1974 року одружився з ОСОБА_2 (а.с.63).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 серпня 2013 року (далі по тексту Акт) проведено розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , а саме: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальних вібрацій з синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії в поєднанні з попереково- крижовою радикулопатією з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом ПФС першого ступеня, остеоартрозом і періартрозом ліктьових суглобів ПФ першого ступеня, остеоартрозом колінних суглобів ПФ першого ступеня та дрібних суглобів кистей.

Згідно з п.12 Акту стаж роботи ОСОБА_1 на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 33 роки 07 місяців.

Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 11 серпня 2003 року по теперішній час водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на поливці забоїв та заправці бурових верстатів цеху технологічного автотранспорту ПАТ «ІНГЗК», підпадав під дію загальної вібрації та виконував важку працю, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Працюючи з 02 січня 1980 року по 01 січня 1994 року водієм автомобіля постійно зайнятим на поливці доріг і забоїв, підвозці води (питної і технічної) в кар`єрі, з 01 січня 1994 року по 11 серпня 2003 року водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на поливці забоїв та заправці бурових верстатів автотранспортного цеху ВАТ «ІНГЗК», при виконанні роботи також підпадав під дію загальної вібрації та виконував важку працю, показники котрих перевищували нормативні.

Із пункту 17 Акту видно, що причиною професійного захворювання ОСОБА_1 загальна вібрація: 107 - 120 дБ при нормативному значенні 107 дБ; робоча поза з нахилом тулуба до 30° становить 60% робочої зміни при нормативі - до 25% (а. с. 12-14).

Висновком МСЕК від 27 вересня 2013 року позивачу первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% з 16 вересня 2013 року безстроково внаслідок професійного захворювання (а.с.9-10).

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с.61-62).

Відповідно до медичного висновку Українського НДІ промислової медицини

від 09 липня 2013 року позивач має професійне захворювання, яке встановлено 09 липня 2013 року (а. с. 15-17).

Відповідно до наданої позивачем виписки - епікризу та виписки з історії хвороби позивача він тривалий час знаходився на лікуванні з приводу наслідків професійного захворювання (а. с. 18-38).

Як видно із санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача, рівень загальної вібрації та показники важкості праці перевищували граничнодопустимий рівень (45-56).

Згідно з довідкою відповідача від 23 вересня 2019 року останім надавались позивачу путівки на оздоровлення 21 серпня 2006 року, 22 серпня 2007 року, 16 липня 2008 року, 15 червня 2011 року, 04 липня 2017 року (а.с.86).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків 25% стійкої втрати професійної працездатності, встановлених безстроково.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивачу було відомо про шкідливі умови праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: важкість праці перевищувала гранично допустимі показники і причиною цього була саме недосконалість технологічного процесу, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці та даний акт відповідачем не оскаржувався.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 50 000,00 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 768,40 грн.

На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.9 Закону України Про охорону праці та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 95, 141, 223, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064.

Дата складення повного тексту судового рішення - 18 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Алексєєв