УХВАЛА

14 листопада2019 року

м. Київ

справа № 204/7251/18

провадження № 61-20249ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 26 січня 2009 року в розмірі 52 836 грн 66 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2 012 грн 57 коп., нараховані відсотки за користування кредитом - 713 грн 31 коп., нарахована пеня - 47 118 грн 56 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 2 492 грн 22 коп.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суди, відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», виходили з недоведеності позивачем того, що відповідач, підписуючи заяву, розумів саме ті Правила надання банківських послуг, які додані до позову, а самі Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Крім того, суди зазначили, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача.

У листопаді 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто ціна позову в загальному розмірі становить 52 836 грн 66 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 204/7251/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Вказівка у резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Суддя В. С. Жданова