Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа №2/1819/11

провадження № 61-25185св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Сімоненко В.М.,

суддів: Грушицького А.І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

особа, яка не брала участь у справі - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року, ухвалене під головуванням судді Гончарової І.М., та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М., Кулянди М.І,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Шевченківський ВДВС Чернівецького міського управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні власністю, і з урахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 квітня 2011 року він придбав у ОСОБА_3 пасажирський автобус Мерседес Бенц, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 16 900 доларів США, а тому є добросовісним набувачем ( том 1, а.с.4-6, 26-27, 83-84).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2010 року було накладено арешт на цей автобус, а про її наявність ОСОБА_2 стало відомо лише 04 липня 2011року.

Позивач вказував, що діями ПАТ КБ «ПриватБанк» він фактично був позбавлений права володіння, користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності пасажирським автобусом.

Вказане спричинило необхідність у позивача знайти взамін вилученого автомобіля транспортний засіб із дозволом на пасажирські перевезення, що призвело до додаткових витрат у загальному розмірі 35 600 грн.

Позивач остаточно просив суд визнати за ним право власності на пасажирський автобус Мерседес Бенц 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди в користуванні майном шляхом повернення йому автобусу та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь вимушені витрати на оренду транспортного засобу в розмірі 35 600 грн.

Короткий зміст судових рішення судів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року позов задоволено частково ( том 1, а.с. 91-93).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на пасажирський автобус МЕРСЕДЕС БЕНЦ білого кольору, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю - пасажирським автобус МЕРСЕДЕС БЕНЦ білого кольору, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем пасажирського автобусу МЕРСЕДЕС БЕНЦ реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , а договір купівлі-продажу , згідно якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 спірний автобус є чинним, ніким не оспорюється, в тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 28 грудня 2011 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року, яке оскаржувалось ОСОБА_2 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» збитків, залишено без змін ( том 1, а.с.127-129).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2012 року роз`яснено рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року, а саме, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю - пасажирським автобус МЕРСЕДЕС БЕНЦ білого кольору, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом повернення ОСОБА_2 цього автобусу ( том 1, а.с.152-153).

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року за результатами розгляду апеляційної скарги особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_1 , рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року залишено без змін ( том 2, а.с.114-116).

УхвалаАпеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року мотивована тим, що спірний транспортний засіб вибув з володіння власника ОСОБА_1 за його волею, він його не витребував від добросовісних набувачів та з 2011 року не цікавився ним, а відтак прийнятим Шевченківським районним судом м. Чернівці 28 листопада 2011 року рішенням його право не порушено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до касаційної інстанції

Скаржник просив суд оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу з Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу № 2-1819/11 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що визнаючи за ОСОБА_2 право власності на автобус, суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги рішення Апеляційного суду Сумської області від 13 вересня 2011 року, яким було частково скасоване рішення Зарічного районного суду м. Суми в частині визнання недійсним всіх біржових угод окрім першої, оскільки недійсний ( нікчемний) правочин не створює ніяких юридичних наслідків окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Суди належним чином не з`ясували фактичні обставин справи з урахуванням зібраних доказів та дійшли до передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та встановили преюдиційне значення при розгляді віндикаційного позову.

Доводи касаційної скарги тотожні доводам апеляційної скарги.

Відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу мотивовано тим, що права ОСОБА_1 не порушені оскаржуваними судовими рішеннями, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню, а судові рішення скасуванню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 02 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №1393-мк та договір про надання траншу № 1393/1-мк від 12 червня 2007 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави, відповідно до якого ОСОБА_1 надав у заставу належне йому майно - автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: 313-CDI Sprinter, 2003 року випуску, тип ТЗ, автобус - D, номер НОМЕР_2 , №кузова/шасі: НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 всупереч договору застави, без попередньої письмової згоди заставодержателя, здійснив відчуження предмету застави ОСОБА_5 на підставі біржового контракту №ТЗ/60/864 від 02 грудня 2008 року.

Після цього, ОСОБА_5 реалізував заставлений автомобіль по біржовому контракту №ТЗ 60/270 від 30 березня 2010 року ОСОБА_6

ОСОБА_6 реалізував заставний автомобіль по біржовій угоді №10409 від 28 квітня 2010 року ОСОБА_3

28 квітня 2010 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб ( том 1, а.с.7).

ОСОБА_3 реалізувала заставний автомобіль ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_4 від 08 квітня 2011 року. 13 квітня 2011 року ОСОБА_2 зареєстрував транспортний засіб в УДАІ УМВС України в Чернівецькій області ( том 1, а.с.14).

04 липня 2011 року транспортний засіб MERCEDES-BENZ, модель: 313-CDI Sprinter, 2003 року випуску, тип ТЗ, автобус - D, номер НОМЕР_2 , № кузова/шасі: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 був вилучений державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС Чернівецького МУЮ у ОСОБА_2 ( том 1, а.с.8-11).

ОСОБА_1 , вважаючи себе власником спірного транспортного засобу, з 2011 року не заявляв віндикаційного позову в порядку ч.1 ст.388 ЦК України про витребування транспортного засобу від добросовісного набувача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем пасажирського автобусу МЕРСЕДЕС БЕНЦ реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , а договір купівлі-продажу , згідно якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 спірний автобус є чинним, ніким не оспорюється, в тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк».

УхвалаАпеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року, якою було залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року мотивована тим, що спірний транспортний засіб вибув з володіння власника ОСОБА_1 за його волею, він його не витребував від добросовісних набувачів та з 2011 року не цікавився його долею, а відтак прийнятим рішенням його право не порушено.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України тільки власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до вимог статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до стаття 328 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

ОСОБА_1 , який не приймав участь у розгляді справи, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року вказував що дане судове рішення порушує його права та законні інтереси, як власника зазначеного транспортного засобу.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 всупереч договору застави, без попередньої письмової згоди заставодержателя здійснив відчуження предмету застави ОСОБА_5 на підставі біржового контракту №ТЗ/60/864 від 02 грудня 2008 року.

Після цього, ОСОБА_5 реалізував заставлений автомобіль по біржовому контракту №ТЗ 60/270 від 30 березня 2010 року ОСОБА_6

ОСОБА_6 реалізував заставний автомобіль по біржовій угоді №10409 від 28 квітня 2010 року ОСОБА_3 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2011 року ( том 1, а.с.41-43):

- визнано недійсними біржовий контракт № ТЗ/60/864 від 02 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про купівлю-продаж транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель: 313-CDI Sprinter, 2003 року випуску, тип ТЗ, автобус - D, номер НОМЕР_2 , № кузова/шасі: НОМЕР_3 ;

- визнано недійсним біржовий контракт № ТЗ/60/270 від 02 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про купівлю-продаж транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель: 313-CDI Sprinter, 2003 року випуску, тип ТЗ, автобус - D, номер НОМЕР_2 , № кузова/шасі: НОМЕР_3 ;

- визнано недійсним біржовий контракт № ТЗ/60/270 від 02 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про купівлю-продаж транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель: 313-CDI Sprinter, 2003 року випуску, тип ТЗ, автобус - D, номер НОМЕР_2 , № кузова/шасі: НОМЕР_3 ;

Рішенням Апеляційного суду Сумської області рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2011 року скасовано та залишено без змін в частині визнання недійсним біржового контракту № ТЗ/60/864 від 02 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про купівлю-продаж транспортний засіб MERCEDES-BENZ, модель: 313-CDI Sprinter, 2003 року випуску, тип ТЗ, автобус - D, номер НОМЕР_2 , № кузова/шасі: НОМЕР_3 ( том1, а.с. 63-68).

Визнаючи недійсним тільки первісний правочин, відповідно до якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_5 транспортного засобу MERCEDES-BENZвиходив з того, що недійсний ( нікчемний) правочин не створює ніяких юридичних наслідків окрім тих, що пов`язані з його недійсністю, і тому достатньо визнати недійсним лише перший правочин.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 130/2573/16-ц.

Таким чином, як наслідок визнання недійсним першого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель: 313-CDI Sprinter, 2003 року випуску, тип ТЗ, автобус - D, номер НОМЕР_2 , № кузова/шасі: НОМЕР_3 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , вказаний транспортний засіб фактично вибув з власності ОСОБА_5 та фактичним власником транспортного засобу став ОСОБА_1 .

Таким чином, оскаржуване рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року впливає на права та законні інтереси ОСОБА_1 , як власника зазначеного транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці 28 листопада 2011 року його право не порушено.

Доводи касаційної скарги відносно того, що визнаючи за ОСОБА_2 право власності на автобус, суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги рішення Апеляційного суду Сумської області від 13 вересня 2011 року, яким було частково скасоване рішення Зарічного районного суду м. Суми в частині визнання недійсним всіх біржових угод окрім першої, оскільки недійсний ( нікчемний) правочин не створює ніяких юридичних наслідків окрім тих, що пов`язані з його недійсністю знайшли своє підтвердження.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що права ОСОБА_1 не порушено, оскільки він не оспорював жодний біржовий контракт з продажу транспортного засобу, а договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , взагалі не був предметом судового розгляду при розгляді цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання укладених біржових угод недійсними та недійсним такий договір не визнавався, суперечить висновкам викладеним Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 130/2573/16-ц, оскільки такий спосіб захисту визнаний Верховним Судом є неефективним та не спростовує порушення права ОСОБА_1 , як власника спірного транспортного засобу.

Розглядаючи справу суд першої інстанції не визначився з колом належних відповідачів, не вирішив питання щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 .

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_1 , вважаючи себе власником спірного транспортного засобу, з 2011 року не заявляв віндикаційного позову в порядку частини 1 статті 388 ЦК України про витребування транспортного засобу від добросовісного набувача не свідчить про те, що ОСОБА_1 позбавлений права власності відносно транспортного засобу і не свідчить про те, що судове рішення по даній справі не впливає на права та законні інтереси ОСОБА_1 , як власника зазначеного транспортного засобу.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суди не з`ясували фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшли до передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та встановивши преюдиційне значення при розгляді віндикаційного позову заслуговують на увагу та знайшли своє підтвердження з огляду на вищевикладене.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Водночас відповідно до статті 400 ЦПК України Верховний Суд як суд касаційної інстанції не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Відповідно до статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення впливають на права, свободи, інтереси ОСОБА_1 , якого не було залучено до участі у справі, а тому такі рішення підлягають скасуванню .

Відсутність процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи щодо встановлення наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог, перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення, а тому справу слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням пояснень ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. М. Сімоненко

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров