Справа № 464/2511/19 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2107/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури № 1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2019 року про повернення позовної заяви у справі за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, -

в с т а н о в и в:

в травні 2019 р. заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 В.Ваврик, в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 до місцевого бюджету м. Львова кошти в розмірі 9 433,15 грн., затрачені Комунальним некомерційним підприємством «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2019 року позовну заяву заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 В.Ваврик, в інтересах держави в особі Львівської міської ради повернуто позивачу.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Львівська місцева прокуратура № 1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу в суд першої інстанції продовження розгляду. Покликається на те, що Комунальне некомерційне підприємство «8-а клінічна лікарня м. Львова» належить до комунальних закладів охорони здоров`я, що перебувають у власності територіальної громади, а тому кошти витрачені внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення підлягають до зарахування саме на рахунок міського бюджету. Зазначає, що Комунальним закладом охорони здоров`я та виконавчими органами міської ради (в ході досудового розслідування, під час судового провадження, після винесення судового рішення), не було вжито жодних заходів на примусове стягнення суми витрачених коштів на лікування потерпілого від злочину, що свідчить про неналежне здійснення ними своїх повноважень та є підставою для представництва прокурором інтересів держави. Таким чином, позовна заява, подана прокурором в інтересах держави в особі Львівської міської ради, як органу місцевого самоврядування, відповідає вимогам закону «Про прокуратуру». З урахуванням наведеного, вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви прокурору є помилковим, а оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до п.4 ч.4 ст. 185 ЦПК України заява прокурора повертається у випадку, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

За змістом ст.56 ЦПК України та ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор може звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або держави чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому ЦПК України та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частиною 4 ст.56 ЦПК України, визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву прокурора, районний суд виходив з того, що у поданій до суду позовній заяві прокурор не довів необхідності захисту інтересів держави саме ним, а також не обґрунтував підстави звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не надав належних доказів, які би підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва інтересів такого органу в суді згідно ст. 23 Закону України Про прокуратуру. Позовна заява прокурора не містить доказів не здійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави Львівською міською радою, яка є самостійною юридичною особою, органом місцевого самоврядування, у складі власної структури має юридичний відділ та відповідних фахівців у галузі права, як і доказів того, що Львівська міська рада зверталася до прокурора з клопотання про відновлення своїх порушених прав.

Крім того, суд першої інстанції покликався на відсутність перешкод для самостійного звернення Львівської міської ради із вказаним позовом до суду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури № 1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2019 року про повернення позовної заяви залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.09.2019 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета