Справа № 484/2601/19
Провадження № 2/484/1051/19
06.09.2019 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді Максютенко О.А.
секретаря судового засідання Завірюха В.Ю.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входитьо : житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Колісніченко Л.І., зареєстровканого в реєстрі за № 2746. Після смерті ОСОБА_2 вона є спадкоємцем за законом, проте позбавлена можливості оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належали останньому, оскільки будівля не була зареєстрована у органах реєстрації нерухомого майна.
В підготовче судове засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явились. Представник позивача ОСОБА_3 до суду надала заяву де просила розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити.
Представник Первомайської міської ради Миколаївської області належним чином і своєчасно повідомлений про дату розгляду справи в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позов ОСОБА_1 визнав.
Відповідно до ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно довимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, приходить до наступного висновку.
Судом по справі встановлено, що спірний житловий будинок належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Колесніченко Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2746.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що вбачається із свідоцтва про його смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 22.03.2018 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 298.
Після смерті ОСОБА_2 прийняла спадщину ОСОБА_1 , звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але у проведенні нотаріальниїх дій їй було відмовлено. Причиною відмови стало відсутність проведення державної реєстрації спадкодавцем спадкового майна відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Положеннями ст.1261 ЦКУ встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, батьки та той з подружжя, який його пережив.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦКУ спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого на її прийняття, він не заявив про відмову від неї.
Згідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ № 21/753/0/4-13 від 16.05.2013 року „Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування", „Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку".
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та іншу нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Право власності відповідно до згаданих нормативних актів, залежало лише від законності набуття такого права, однією із підстав якого визначався договір купівлі-продажу домоволодіння. Інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР передбачала реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( п.20 Інструкції).
Відповідно до вказаних нормативних актів записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Таким чином, право власності домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 набув на законних підставах, хоч і не зареєстрував його.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі.
З врахуванням встановлених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності , приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Суддя: