КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/419/18 головуючий у І інстанції: Потабенко Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Гуля В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що постановою Обухівського районного суду Київської області від 24 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за вчинення дорожньо-транспортної пригоди(надалі ДТП), в результаті якої автомобіль позивача «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 було пошкоджено та на його ремонт було витрачено понад 27 000,00 гривень,

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп»(далі ПрАТ «Княжа Вієна Іншуранс Груп»), в якому була застрахована цивільна відповідальність відповідача, виплатила страхове відшкодування в сумі 15 850,05 грн.

Позивач вважав, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою позивачу повинна відшкодувати особа, яка завдала шкоду.

Крім того, зазначав, що внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП він зазнав моральних страждань, оскільки неможливість користуватись власним автомобілем для пересування його як інваліда другої групи та особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи зумовила здійснити в значні витрати коштів з часу пошкодження автомобіля до періоду його відновлення для пересування та вирішення особистих питань.

Просила стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі 11 333 грн. 95 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що страхової виплати не вистачило на відновлення автомобіля потерпілої особи в ДТП, а тому вважає, що сплатити різницю має винуватець.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зауважує, що страхова компанія здійснила виплату на відшкодування завданої шкоди, яка не перевищує страхового ліміту відшкодування, а тому підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та не підтвердженими належними доказами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, 19 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що оформлений полісом № АК/4472525, за яким забезпечено транспортний засіб «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , з строком дії з 20.05.2017 року по 19.05.2015 року та лімітом відповідальності по майну 100 000,00 гривень. Згідно умов укладено договору страхування № 023736 від 10.10.2016 року вартість відновлювального ремонту майна визначається з урахуванням зносу.

Позивач 19.07.2017 року звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» з заявою про страхове відшкодування та 25 жовтня 2017 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» сплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 15851,05 грн. на підставі Звіту № 25550/17 від 31.05.2017 року.

08 червня 2017 року згідно поставно Обухівського районного суду ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні ДТП, в результаті якого був пошкоджений автомобіль позивача.

Встановлено, що ОСОБА_1 в 2017 році зверталась із позовом до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 січня 2018 року (справа № 372/3423/17) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту №5775/07/17 ТОВ «Сател Груп», наявного в матеріалах справи, визначено вартість матеріального збитку внаслідок ДТП в розмірі 20 660,86 грн. (а.с. 30-59)

Крім того, матеріали справи містять акт здачі-прийняття робіт між виконавцем ФОП ОСОБА_5. та замовником ОСОБА_1 , вартість яких складає 27 185 грн. (а.с.61)

Відповідно до довідки виданої ФОП ОСОБА_5 за ремонт автомобіля ОСОБА_1 сплатила 27 185 грн. (а.с. 128)

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2014 року.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ( ст. ст. 3, 5 Закону).

Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону).

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 січня 2018 року (справа № 372/3423/17) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 та зазначено, що у відповідності позиції визначеній в постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року по справі 6-954цс16 потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, що призвело до звернення позивача із позовом, який перебуває наразі на розгляді суду.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на правову позицію Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, де зазначено, що відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначене позбавляє можливості позивача можливості стягнення матеріальної шкоди із винної особи, а не із страховика, як це передбачалось при розгляді справи за зверненням ОСОБА_1 з позовом саме до страхової компанії в 2017 році.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

З огляду на вищезазначене, з винної особи у скоєнні ДТП підлягає стягненню шкода, яка складає різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням.

Відповідач не надав доказів, які б вказували на невідповідність дійсності сплаченої суми за ремонт автомобіля, розрахунок наданий позивачем під сумнів не ставив та про проведення експертизи клопотань не заявляв, а тому у колегії суддів відсутні підстави не приймати до уваги документи щодо оплати послуг ФОП ОСОБА_5 позивачем витрачених на ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля.

Таким чином з відповідача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 11 333,05 грн. (27 185 грн. - 15851,05 грн.)

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до розяснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, позивач зазначила, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 зазнала насамперед фізичних страждань та суттєвих змін у звичайному, сталому для неї ритмі життя, оскільки вона являється інвалідом другої групи і для пересування її необхідний був автомобіль. Душевні страждання відчуває до цього часу, компенсацію моральної шкоди оцінює розміром 50 000 грн.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправної поведінки ОСОБА_2 , а тому доводи апелянта в цій частині заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги необережну форму вини ОСОБА_2 по відношенню до наслідків, що настали та реальну можливість відшкодування моральної шкоди в розмірі, на якому наполягає позивач, суд вважає, що розмір суми, який в даному випадку буде достатнім для компенсації завданої моральної шкоди має становити 10 000 грн.

Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення, яким її позов задоволено частково, то належний до сплати розмір судового збору у відповідності до задоволених позовних вимог у сумі 612,9 грн.(704,8+704,8*150%*34.8%) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, вимоги апеляційної скарги, щодо стягнення з відповідача зазначених витрат задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошові кошти на відшкодування матеріального збитку в розмірі 11 333 (одинадцять тисяч триста тридцять три) грн. 05 коп. та на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 612 (шістсот дванадцять) грн. 90 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: