Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 727/7624/13-ц

провадження № 61-15569св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а також її представників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області, у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Литвинюк І. М., від 31 травня 2018 року.

Короткий зміст позовних заяв та їх обґрунтування

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/6 частку спадкового майна та виділ 1/6 частки в будинковолодінні.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_8 , після смерті якого відкрилася спадщина на майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 частини земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку, площею 0,863 га, та 1/5 частини квартири

АДРЕСА_2 , часток вкладів у Чернівецькій філії ПАТ КБ «ПриватБанк», які оформлені на ім`я ОСОБА_3 , на суму 13 тис. грн та на суму 5 тис. євро. Вказувала, що спадкоємцями майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_3 , вона, як донька, та син -

ОСОБА_4 Зазначала, що вона для оформлення своїх спадкових прав зверталася до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва у зв`язку з тим, що розмір спадкового майна змінився та неможливо визначити, яке майно на час смерті належало померлому.

З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати за кожним із співвласників, які брали участь у приватизації, у тому числі і за нею, право власності на ідеальну частку у розмірі 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 ; визнати за нею право власності у розмірі 1/6 частини у спадщині після смерті її батька

ОСОБА_8 , а саме: на 1/15 частини квартири АДРЕСА_2 ; на 1/6 частини земельної ділянки по АДРЕСА_3 ; 1/6 частини житлового будинку

АДРЕСА_3 , виділивши їй в натурі приміщення:

2-3, площею 17 кв. м, вартістю 152 703 грн, 2-5, площею 4,8 кв. м, вартістю 43 116 грн, 2-7, площею 10,7 кв. м, вартістю 96 113 грн, 2-8, площею

17,3 кв. м, вартістю 155 398 грн, 2-6, площею 9,5 кв. м, вартістю 25 537 грн, а разом загальною площею 59,3 кв. м, вартістю 472 867 грн; а також господарські споруди - 1/2 вигрібної ями літ. І, 1/2 частини колодязя

літ. К, 1/2 частини огорожі № 1, 1/2 воріт № 2, 1/2 частини огорожі № 3, всього на 120 078 грн, а разом - 592 945 грн, що на 62 945 грн більше за ідеальну частку. Враховуючи наявність її права на 1/6 частину грошових вкладів, які складають 834 євро та 2 167 грн, просила зарахувати ці кошти у рахунок її часткової компенсації за різницю у ідеальних частках, стягнути з неї на користь ОСОБА_3 39 305 грн різниці в ідеальних частках.

У січні 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 пред`явили зустрічний позов до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, встановлення порядку користування майном, припинення права власності на частки в нерухомому майні, посилаючись на те, що вони, як спадкоємці за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 , зверталися до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину.

З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили: визнати право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 на спадкове майно кожного в порядку спадкування після ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з:

1/6 частини у квартири

АДРЕСА_4 квартирі АДРЕСА_5 , з 1/15 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 ;

1/6 частини земельної ділянки, площею 0,0863 га, по АДРЕСА_3 ; поділити спадкове майно шляхом зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/6 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_6 у розмірі 78 926,81 грн, 1/6 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_5 у розмірі 73 090,80 грн, 1/6 частини у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0863 га, по АДРЕСА_3 у розмірі 13 606,67 грн; залишити у їхній власності 1/6 частини у праві власності на квартири № 1 і АДРЕСА_5 за кожним окремо; на земельну ділянку, площею 0,0863 га, по АДРЕСА_3 ; припинити право власності ОСОБА_5 на 1/6 частини квартир № 1 і АДРЕСА_5 ; на земельну ділянку, площею 0,0863 га, по АДРЕСА_3 ; встановити порядок користування 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_8 , залишивши у спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання за ним права власності

на 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 . Вимоги мотивував тим, що він є особою, яка брала участь у приватизації зазначеної квартири, а відсутність вказівки про його право власності на цю частку перешкоджає йому зареєструвати його право власності на належну йому частку у спірній квартирі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців, у складі судді Богдана С. І., від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, позов ОСОБА_2 задоволено, позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини спадкового майна, яке складається з 1/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 , з 1/15 частки квартири АДРЕСА_8 Визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спадкове майно у вигляді 5/6 частин спадкового майна, яке складається з 5/6 будинковолодіння АДРЕСА_3 та з

1/15 частки квартири АДРЕСА_8 Визнано право власності за кожним із співвласників квартири АДРЕСА_2 1 /5 частини квартири, зокрема за ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_8 визнано право спільної часткової власності на його частку в квартирі по 1/15 частині квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 Розділено спадкове майно у вигляді будинковолодіння АДРЕСА_3 і виділено в натурі ОСОБА_5 згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 січня 2015 року № 379. Виділено ОСОБА_5 1/6 частину будинковолодіння, всього вартістю 532 336 грн, що у загальному розмірі становить 17/100 частин. Виділено в натурі майно у вигляді 5/6 частин будинковолодіння АДРЕСА_3 згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 січня 2015 року № 379 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , всього вартістю 2 647 623 грн, що становить 83/100 частин. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 різницю в долях в грошовому вигляді в спадковому майні у сумі 103 624 грн, оскільки її частка менше за ідеальну частку саме на цю суму. Встановлено порядок користування 1/5 часткою квартири АДРЕСА_2 , яка залишилася як спадкове майно після смерті ОСОБА_8 у спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поділ спірних будівель, які розташовані по АДРЕСА_3 , необхідно здійснити згідно з пунктом 7 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 січня 2015 року № 379, оскільки такий варіант поділу є оптимальним, а сторони будуть забезпечені як житловими приміщеннями так і допоміжними. З врахуванням технічних, санітарних та інших норм поділ спірних будівель на дві частини та з урахування часток сторін визнано технічно можливим. Спірне нерухоме майно підлягає поділу в натурі, оскільки ОСОБА_5 не має іншого житлового приміщення для проживання, крім того, остання проживала в даному будинку разом з покійним батьком ОСОБА_8 . За життя ОСОБА_8 ні він, ні його спадкоємці не зверталися до міської ради чи до суду про визнання за ними права власності на 1/5 частини квартири за кожним. Кожному спадкоємцю належить по 1/5 частині квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 не є спадкоємцем, а тому за ним необхідно залишити його долю в цій квартирі та визнати право власності саме на 1/5 частини цього нерухомого майна. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , місцевий суд виходив із того, що вимоги останніх про визнання за ними права власності на все спірне нерухоме майно та стягнення з них грошової компенсації не ґрунтуються на законі, оскільки грошову компенсацію може бути сплачено тільки у виняткових випадках та при згоді іншої сторони. Оскільки частки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у нерухомому майні в грошовому виразі перевищують вартість частки ОСОБА_5 , то з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь ОСОБА_5 різницю у розімірі 103 624 грн. Оскільки реально спадкове майно - квартиру неможливо поділити, то ці частки слід залишити в спільному користуванні сторін. Земельна ділянка, яка виділена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_3 , не є спадковим майном та належить на праві власності ОСОБА_3 . При виділенні спадкового майна у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами спадкоємцям, до них автоматично переходить право на земельну ділянку для обслуговування тієї частини будинковолодіння, яка їм виділена. Банківські вклади, які були внесені ОСОБА_3 04 лютого 2008 року та

22 вересня 2008 року, є особистою власністю останньої та не є спадковим майном.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 31 травня

2018 рокуапеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції у частині виділу в натурі ОСОБА_5 , виділу в натурі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 різниці у частках скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_5 про виділ частки у нерухомому майні відмовлено. Рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення частки у спільній частковій власності скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до висновку судової будівельної-технічної експертизи від 17 квітня 2018 року № 242 виділ в натурі ОСОБА_5 1/6 частини спірного будинку є неможливим без відступу від розміру ідеальних часток співвласників, без проведення відповідної реконструкції, отже такий виділ призведе до порушення вимог частини третьої статті 358 ЦПК України та прав інших співвласників. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про припинення права особи на частку у спільному майні, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутність іншого житла у співвласника будинку, частка якого припиняється на підставі статті 365 ЦК України, є істотною шкодою, яка буде завдана йому у зв`язку з таким припиненням права власності.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_6 й ОСОБА_7 просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення частки у спільній частковій власності та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що між спадкоємцями та членами їхніх сімей існують неприязні стосунки, спільне володіння і користування майном є неможливим. Позивачі за зустріним позовом внесли на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 286 825 грн в рахунок компенсації вартості 1/6 частки спадкового майна.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні її позову про виділ у натурі частки майната ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що покращення спірного житлового будинку здійснені після смерті батька за особисті кошти ОСОБА_5 Зазначене встановлено судовим рішенням у справі № 727/4666/14-ц за позовом заявника про відшкодування витрат на покращення спірного житлового будинку. Більшість запропонованих судовим експертом варіантів поділу визначено без втручання в капітальні конструкції будинку та зміни функціонального призначення приміщень, яке не потребує отримання дозволу згідно чинного законодавства.

Судове рішення оскаржується у частині вирішення позовних вимог

ОСОБА_5 про виділ в натурі 1/6 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд та у частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представники

ОСОБА_6 й ОСОБА_7 просять залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_5 , а касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_6 й ОСОБА_7 задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Чернівецької області

від 21 квітня 2016 року скасовано у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про виділ у натурі 1/6 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_8 , та у частині позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частки в нерухомому майні, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 05 листопада 2015 року в іншій нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року в іншій частині залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 .

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 та її представників

ОСОБА_6 й ОСОБА_7 .

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1969 року по день смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 13, 171).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на майно, яке йому належало.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є його дружина - ОСОБА_3 , дочка - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_4 .

Під час шлюбу подружжям ОСОБА_8 збудувало житловий будинок АДРЕСА_3 , який був введений в експлуатацію у жовтні 2005 року та на який 10 листопада 2005 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Житловий будинок складався з семи кімнат, загальною площею 286,30 кв. м, з належними до нього надвірними спорудами - вигрібна яма І, криниця літ. К, огорожа № 1 (т.1, а. с. 18, 19).

Згідно з рішенням 40 сесії ІV скликання Чернівецької міської ради

від 22 грудня 2005 року № 917 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,0863 га, по АДРЕСА_3 , на підставі чого останній видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 635424, зареєстрований за № 17

(т. 1а.с. 21).

Встановлено, що після відкриття спадщини ОСОБА_3 зробила реконструкцію спірного будинку, під час якої добудувала тамбур 1-11, площею 3,5 кв. м, на першому поверсі, тамбур 2-1, площею 3,5 кв. м, на другому поверсі, веранду 2-5, площею 9,5 кв. м, на другому поверсі, зовнішні сходи на другий поверх. ОСОБА_3 побудувала сарай літ. «Б» та огорожу № № 2, 3.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи від 29 грудня

2017 року № 963 експертом запропоновано два варіанти виділу частки у натурі з урахуванням інших приміщень та проведенням реконструкції. Експертом зазначено, що проведення робіт по реконструкції житлового будинку для облаштування двох ізольованих квартир призведе до зменшення житлової площі будинку та зміни призначення окремих приміщень і можливе лише після оформлення відповідної проектної та дозвільної документації, а також влаштування нового заїзду на територію будинковолодіння (т. 6, а с. 183-214).

Згідно висновку додаткової судової інженерно-технічної експертизи

від 17 квітня 2018 року № 242 додатково до варіантів, наданих під час проведення первинної експертизи, визначено три варіанти виділу у натурі частки з житлового будинку та господарських будівель і споруд в частині приміщень, будівель та споруд, які існували на день відкриття спадщини, відповідно до нормативно-правових актів у галузі будівництва. Зазначено, що виділ у натрі частки ОСОБА_5 (1/6) у праві власності на спірний будинок є неможливим без відступу від розмірі ідеальних часток співвласників, без проведення реконструкції, яка можлива лише після оформлення проектної та дозвільної документації. Крім цього, така реконструкції призведе до зменшення житлової площі будинку

(т. 7, а. с. 42-66).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК Україниспіввласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Встановивши, що виділ в натурі частки майна у спільній частковій власності є неможливим без відступу від розміру ідеальних часток співвласників, без проведення реконструкції, яка можлива після оформлення проектної та дозвільної документації, відсутності доказів про видачу компетентними органами дозволів на проведення реконструкції будинковолодіння, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про виділ частки у натурі.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції колегія суддів не знаходить, така судова практика є незмінною.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо можливості припинення права ОСОБА_5 на частку у спільному майні, суд апеляційної інстанції навів мотиви, які свідчать про завдання внаслідок припинення її частки у спільному майні істотної шкоди співвласнику, зазначивши про відсутність у ОСОБА_5 іншого житла, що визнано достатньою підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції винесена без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Заява ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню, оскільки підстави для ухвалення додаткового рішення у справі відсутні, а неправильність зазначення судом апеляційної інстанції площі будинку можливо усунути шляхом виправлення описки у порядку статті 269 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , а також її представників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович