Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 370/476/16-ц

провадження № 61-20391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року у складі судді: Косенко А. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Білоконь О. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 16 по 21 жовтня 2015 року з платіжної картки ОСОБА_1 , виданої банком, без його відома було здійснено 15 переказів, які ним не ініціювались та не погоджувались, на загальну суму 75 000 доларів США. За цим фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України. Оскільки позивач платіжну картку не втрачав та не повідомляв будь-якому інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за карткою, ОСОБА_1 вважав, що банк безпідставно списав з його рахунку вказані грошові кошти.

ОСОБА_1 просив:

відшкодувати йому суму некоректних операцій у розмірі 75 000 доларів США;

стягнути з банку на його користь пені в розмірі 213 570 грн, 3 % річних в розмірі 17 553,70 грн, судові витрати.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 75 000 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 213 570 грн пені та 17 553,70 грн 3% річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що ОСОБА_1 доведено факт вини банку у незаконному переказі коштів з банківської платіжної картки позивача, оскільки відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківську картку позивач не втрачав, іншим особам не передавав, ПІН-коду нікому не повідомляв, а тому банк зобов`язаний сплатити позивачу грошові кошти.

Апеляційний суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що саме позивач надав розпорядження через систему Приват 24 про списання грошових коштів зі свого банківського рахунку у сумі 75 000 доларів США у період з 16 по 21 жовтня 2015 року, або про те, що позивач втратив або передав іншим особам свою банківську картку, або що саме він змінив фінансовий номер. Оскільки банк безпідставно списав з рахунка позивача грошові кошти в сумі 75000 доларів США без розпорядження володільця рахунку, тому на підставі статті 1073 ЦК України банк повинен сплатити відповідну суму позивачеві та відшкодувати завдані збитки.

Аргумент апеляційної скарги про те, що на підставі статті 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк має бути звільнений від відповідальності перед за проведення переказу, колегія суддів відхилила, зазначивши, банком не надано доказів, що саме ОСОБА_1 недотримався вимог щодо захисту інформації та проведення незаконних операцій з компонентом платіжних систем.

Аргументи учасників справи

У травня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через представника Сокуренко Н. В. подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірні платежі по карті позивача були ініційовані в системі дистанційного обслуговування Приват-24 за допомогою дистанційного розпорядження з правильним введенням динамічного паролю з телефону позивача з фінансовим номером сім-карту якого 11 жовтня 2015 року було перевипущено мобільним оператором. Банк вказує за можливе, що саме позивач звертався до офісу мобільного оператора «МТС» з метою заміни sim-карти мобільного номеру та уникнення відповідальності за користування коштами у майбутньому. Оскільки заміна sim-карти для абонентів передплаченого зв`язку не потребує пред`явлення заявником документу, що посвідчує особу, а ідентифікація абонента здійснюється працівником центру обслуговування абонентів за унікальною інформацією, яку надає особа-заявник по абонентському номеру. Оскільки sim-карти мобільного номеру було перевипущено, можна стверджувати, що мобільному оператору «МТС» була надана унікальна інформація, якою володіє саме особа-заявник по абонентському номеру.

АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що кожна транзакція супроводжувалася авторизацією та підтвердженням шляхом направленим смс-повідомлення, а також введення динамічного паролю, котрий було направлено на фінансовий номер позивача по кожній транзакції окремо. Таким чином перекази коштів по картці ОСОБА_1 були здійснені особою, яка знала конфіденційні дані позивача (логін, пароль входу до Приват 24), 09 жовтня 2015 року через оператора «МТС» псревипустила sim-карту фінансового телефону НОМЕР_1 , 11 жовтня 2015 року у результаті чого отримала доступ до аккаунту ОСОБА_2 . Оскільки операції були проведенні з компонентом платіжної системи дублікатом sim-карти, тому на підставі статті 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк звільняється перед позивачем від відповідальності за проведення спірних грошових переказів.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що доводи касаційної скарги є перекручуванням обставин справи та ґрунтуються на припущеннях. З 16 жовтня 2015 року по 21 жовтня 2015 року платіжна картка знаходилась безпосередньо у володінні ОСОБА_1 , він не передавав її третім особам, не розголошував інформацію про доступ до рахунку за нею. Позивачу не надходило жодних повідомлень від відповідача або запитів про підтвердження (санкціонування) спірних операцій. Таким чином позивач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тобто вини ОСОБА_1 у несанкціонованому списанні коштів немає. Зазначає, що згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 тягар доказування вини користувача банківської платіжної картки покладається на банк.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року, до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що між ОСОБА_1 та банком було укладено угоду про надання банківських послуг, оформлену анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

На виконання умов цієї угоди ОСОБА_1 було видано платіжну карту № НОМЕР_2 , яку у лютому 2016 року ліквідовано, а замість неї видано іншу - № НОМЕР_3 .

Фінансовим номером телефону був номер мобільного телефону позивача - НОМЕР_1.

Станом на 25 січня 2015 року на рахунку ОСОБА_1 обліковувалось 600 000,62 доларів США.

За період з 16 по 21 жовтня 2015 року з рахунку ОСОБА_1 здійснено 15 переказів на суму 5 000 доларів США кожен на користь фізичних осіб із призначенням платежу «Перевод подрядчику... на выполнение строительных работ» через систему Приват24 за допомогою дистанційного розпорядження з введенням динамічного паролю з фінансового номеру телефону НОМЕР_4 , сім-карту якого 11 жовтня 2015 року було перевипущено мобільним оператором за заявою абонента.

За фактом незаконного заволодіння коштами, належними ОСОБА_1 Солом`янським УП ГУ Національної поліції у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України.

У подальшому позивач надав розпорядження заблокувати платіжну карту № НОМЕР_2 . На користування рахунком згідно умов № SAMDNF70 позивачу було видано нову платіжну карту № НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою № Р9ТЗ-VCL2-BLII-5AAD від 23 вересня 2016 року.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Таким чином саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що банк надав: копію службового розслідування АТ КБ «ПриватБанк», роздруківку смс-повідомлень, дані щодо зміни акаунта, аудіозаписи розмов оператора із клієнтами (Т. 2, а. с. 4-91).

У статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення) передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Пославшись на те, що банком не надано доказів, що саме ОСОБА_1 недотримався вимог щодо захисту інформації та проведення незаконних операцій з компонентом платіжних систем, суд апеляційної інстанції не надав оцінки іншим доказам, які містяться у матеріалах справи, а саме: копії службового розслідування АТ КБ «ПриватБанк», роздруківці смс-повідомлень, даним щодо зміни акаунта, аудіозаписам розмов оператора із клієнтами, не навів мотивів прийняття або відхилення вказаних доказів.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржена ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Оскільки оскаржена ухвалу апеляційного суду підлягає скасуванню, то підстави для поновлення виконання рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року скасувати.

Передати справу № 370/476/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук