Справа № 466/6336/19 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2810/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Бойко С.М., Шандри М.М.

секретаря: Матяш С.І.

з участю: представника апелянта адвоката Тертичної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

06 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим № НОМЕР_1 02 НОМЕР_2 :2995 площею 0,0699 га, яка знаходиться за адресою: Львівська обл., Яворівський р-н, с/рада Рясне-Руська, АДРЕСА_1 -городнє АДРЕСА_2 і належить на праві власності ОСОБА_3 Ярославівні, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Вказану ухвалу оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ним подано позов до ОСОБА_5 про стягнення коштів за проданий автомобіль та зі змісту даного позову вбачається, що відповідачка по справі, продавши автомобіль Сітроен-Джампі, належний йому, привласнила отримані нею кошти (за її даним 4000 доларів США). А відтак, він в судовому порядку вимагає повернення половини даних коштів, оскільки автомобіль був придбаний сторонами у шлюбі, в якому вони перебували до грудня 2017 р. Крім того, вважаючи, що відповідачкою явно занижено ціну вказаного автомобіля, у прохальній частині позову надав клопотання до суду про призначення товарознавчої експертизи автомобіля для визначення його реальної вартості. Одночасно, 06.08.2019 року ним було подано заяву про забезпечення позову, в якій детально викладено і обґрунтовано доцільність забезпечення позову, а саме - накладення арешту на земельну ділянку, яка на праві власності належить відповідачці. В заяві наведено наступні аргументи: що відповідачка за цим позовом, яка є його колишньою дружиною, не має в Україні зареєстрованого місця проживання, не має офіційної роботи: не володіє жодним нерухомим майном, окрім земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_4 : НОМЕР_5 площею 0,0699 га, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Яворівський район, с/рада Рясне-Руська, АДРЕСА_1 -городнє товариство « АДРЕСА_2 », і саме на яку він і просить накласти арешт.

Незважаючи на чітке визначення підстав для винесення ухвали про забезпечення позову, що містяться в законі, та вищезгадані аргументи, підкріплені документальними доказами, суд у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовив. При цьому суд 1-ої інстанції дійшов хибного висновку про безпідставність заяви, фактично з двох підстав:що арешт на дану земельну ділянку не може бути накладений, оскільки вона (цит.): має бути безпосередньо пов`язана з предметом позову, - хоча чинне законодавство (зокрема ст.150 ЦПК, на яку посилається суд 1-ї інстанції) таких вимог не містить і цього не вимагає; що з даної заяви нібито не вбачається співрозмірність вартості предмету позову і земельної ділянки, незважаючи на те, що вартість 1/2 автомобіля становить як мінімум 2000 (дві тисячі) доларів США (навіть за твердженнями відповідачки), а в дійсності є значно більшою (що і має підтвердити товарознавча експертиза, про яку є клопотання в справі). Тобто, вартість 0,699 га земельної ділянки у Яворівському районі Львівської області, в садово-городньому товаристві буде навіть недостатньо для покриття відповідачкою суми її боргу, що вважає очевидним.

За таких обставин арешт єдиного нерухомого майна відповідачки є необхідним і адекватним заходом для того, щоб в разі задоволення судом позову ОСОБА_1 забезпечити виконання рішення суду, бо в протилежному випадку - стягнення коштів може бути утруднене і унеможливлене, як передбачається вищезгаданою ст.149 ЦПКУ.

Апелянт просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Тертичної О.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, не зазначено вартість майна, та чи спів мірна ця вартість ціні позову.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

У відповідності до п. 3 Постанови, згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення коштів за проданий автомобіль. В позовній заяві просив суд призначити по справі товарознавчу експертизу з метою визначення реальної вартості автомобіля Сітроен Джампі, д.н.з. НОМЕР_6 , 2009 року (без огляду авто) та стягнути з ОСОБА_2 на його користь половину вартості вказаного автомобіля.

Цього ж дня, 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим № НОМЕР_7 :2995 площею 0,0699 га, яка знаходиться за адресою: Львівська АДРЕСА_3 Яворівський р-н, с/ АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 і належить на праві власності ОСОБА_3 Ярославівні, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

В обґрунтування заяви покликався на те, що ним подано позов до ОСОБА_6 про стягнення коштів за проданий автомобіль, відповідачка є його колишньою дружиною, не має в Україні зареєстрованого місця проживання, офіційної роботи і не володіє жодним нерухомим майном, окрім вищевказаної земельної ділянки. Оскільки в разі задоволення його позову можливість стягнути з відповідачки кошти може бути утруднена просив суд накласти арешт на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, заходи забезпечення, про вжиття яких просив позивач жодним чином не стосуються предмету спору. Позивачем по справі не обґрунтовано належним чином необхідність застосування забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку.

Крім того, позивачем не зазначено вартість земельної ділянки на яку він просить накласти арешт та чи співмірна ця вартість земельної ділянки ціні позову.

За вказаних обставин, враховуючи наведені обставини, вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, а також те, що позивачем не доведено в чому полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, не зазначено вартість майна, та чи співмірна ця вартість ціні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. Доказів на спростування висновків суду першої інстанції не надано і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Бойко С.М.

Шандра М.М.