Справа № 307/4560/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,

за участю секретаря Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 28 березня 2018 року (у складі судді Розмана М.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Тересвянської селищної ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області та Сектор державної реєстрації Тячівської районної державної адміністрації, про скасування рішення органу місцевого самоврядування, державної реєстрації прав на земельну ділянку та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом у грудні 2014 р.

Після уточнення позовних вимог і підстав позову (том №2, а.с.22-24) просила:

1.Визнати незаконними (протиправними) та скасувати:

-рішення Тересвянської селищної ради №310 від 15.05.2008 р. у частині передачі земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , у власність;

-похідне рішення Тересвянської селищної ради від 31 липня 2013 р. №527 в частині внесення змін до рішення Тересвянської селищної ради №310 від 15.05.2008 р. у частині надання дозволу ОСОБА_1 на розробку документації щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0700 га;

-рішення Тересвянської селищної ради в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0224 , площею 0,0700 га в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних споруд у приватну власність ОСОБА_1 ;

2.Скасувати в державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0224 площею 0,0700 га в АДРЕСА_1 , від 11.10.2013 р.;

3.Визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0700 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0224 .

Позов мотивувала тим, що до 1991 р. вона разом із чоловіком побудували житловий будинок, а в лютому 2011 р. відповідно до рішення виконкому селищної ради вказане домоволодіння було зареєстроване за нею і видано свідоцтво про право власності.

За будинком була закріплена присадибна земельна ділянка площею 0,09 га, яка огороджена металічною сіткою із стовпцями.

У 2013 р. незначну частину земельної ділянки вона уступила відповідачу - ОСОБА_3 , і в її користуванні залишилася земельна ділянка площею 0,0811 га. Ці межі були погоджені актом від 04.10.2013 р.

У липні 2014 р. вона дізналася про те, що наявне накладення (захоплення) частини відведеної земельної ділянки сусіднім землекористувачем.

Згодом виявилося, що ОСОБА_3 уступив земельну ділянку площею 0,0700 га ОСОБА_1 за рахунок площі, що перебувала у власності ОСОБА_3 і за рахунок захопленої у позивача частини земельної ділянки, а рішенням Тересвянської селищної ради від 13 липня 2013 р. ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, згодом затверджено цей проект і видано свідоцтво про право власності.

Вважає, що оформлення права власності на спірну земельну ділянку за відповідачами відбулося із порушенням вимог закону.

Рішенням Тячівського районного суду від 28 березня 2018 р. позов задоволено:

-визнано незаконними та скасовано: рішення Тересвянської селищної ради №310 від 15.05.2008 р. у частині передачі земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , у власність; рішення Тересвянської селищної ради від 31.07.2013 р. №527 в частині внесення змін до рішення Тересвянської селищної ради №310 від 15.05.2008 р. у частині надання дозволу ОСОБА_1 на розробку документації щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0700 га; рішення Тересвянської селищної ради від 27 грудня 2013 р. № 602 у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:0224 , площею 0,0700 га в АДРЕСА_1 ;

-визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0700 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0224 , видане 13.02.2014 р., індексний номер 17716741;

-скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0224 площею 0,0700 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , від 11.10.2013 р.;

-вирішено питання розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права (неналежна оцінка доказів).

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-позивачем не надано суду та в процесі розгляду справи не встановлено жодного достовірного і достатнього доказу про те, що на день приватизації ним земельної ділянки площею 0.07 га у користуванні позивачки знаходилася земельна ділянка площею саме 0.0811 га;

-натомість, реальна площа, конфігурація і межі його земельної ділянки підтверджуються підписаними особисто позивачкою ще в 2011 р. кадастровим планом земельної ділянки та актом погодження меж від 31.07.2013 р. і ця ділянка площею 0.07 га знаходилася у користуванні його сім`ї задовго до приватизації;

-огорожа між земельними ділянками була самовільно перенесена сином позивачки вже в листопаді 2014 р., а тому суд безпідставно послався на неї як на доказ проходження реальних меж;

-суд першої інстанції дав неналежну оцінку наявним доказам, необґрунтовано віддавши перевагу стороні позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У заяві від 02.01.2019 р. ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, а рішення суду першої інстанції вважає законним і справедливим, оскільки воно повертає їй комунікації (каналізаційну систему) як складову нерухомого майна (житлового будинку).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 і його представник - адвокат Гримут Д.Ю., підтримали скаргу ОСОБА_1 та просять таку задовольнити.

Решта учасників справи в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце такого були належно повідомлені. При цьому орган державної реєстрації Тячівської районної державної адміністрації в особі державного реєстратора Данилич Н.В. (третя особа без самостійних вимог), Тересвянська селищна рада Тячівського району (відповідач) та ОСОБА_2 подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що під час виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 допущено порушення, а саме: не вірне розташування земельної ділянки, допущене у координатах поворотних точок меж земельної ділянки та порушення її конфігурації, у зв`язку з чим земельна ділянка відповідача частково накладається на земельну ділянку позивача.

При цьому суд установив таке.

ОСОБА_2 із 04.02.2011 р. є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . За цим будинком значиться у користуванні земельна ділянка площею 0.0811 га.

Рішенням Тересвянської селищної ради від 02.10.2013 р. ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки площею 0.0811 га по АДРЕСА_1 у власність.

Рішенням цієї ж ради від 28.06.1997 р. ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0.11 га для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 та запропоновано виготовити технічну документацію щодо відведення цієї ділянки, а рішенням від 15.05.2008 р. за № 310 передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.07 га для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 та запропоновано виготовити технічну документацію щодо її відведення.

ОСОБА_1 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Однак, рішенням Тересвянської селищної ради від 31.07.2013 р. було внесено зміни до рішення № 310 від 15.05.2008 р. ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0.07 га для будівництва та обслуговування житлового будинкупо АДРЕСА_1 , а рішенням від 27.12.2013 р. № 602 ОСОБА_1 затверджено такий проект і 13.02.2014 р. останній отримав свідоцтво про право власності на вказану ділянку.

Відповідно до висновку експерта № 20/15 від 21.01.2016 р. площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 , згідно з наявними огорожами складає 0.0810 га (810 кв. м); установити, якою є площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 неможливо через відсутність правовстановлюючих документів; імовірно, площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 , яка існувала до 2013 р., є більшою за визначену проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, виготовленого на підставі рішення Тересвянської селищної ради від 02.10.2013 р.; вірогідна площа частини земельної ділянки, яка не увійшла до проекту із землеустрою, складає 0.0058 га (58 кв. м).

Між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено без дотримання встановленої форми та змісту угоду про відступлення частини земельної ділянки та погоджено між ними межі суміжних земельних ділянок, а землевпорядником виготовлено абрис-схему для подальшого подання її з необхідними документами до селищної ради для отримання рішення і дозволу на виготовлення проекту. При цьому межові знаки земельної ділянки позивачки проходили по наявних старих межових знаках, тобто межі земельних ділянок були визначені та погоджені між сторонами 20.07.2013 р.

Однак, у подальшому відповідач зареєстрував право власності на свою земельну ділянку з накладкою на частину земельної ділянки позивачки площею 0.0051 га разом із комунікаціями (каналізаційними ямами), які за своїм цільовим призначенням обслуговують житловий будинок позивачки.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновками суду першої інстанції через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Неоспореними обставинами у справі є статус ОСОБА_2 як власника житлового будинку по АДРЕСА_1 .

По суті спору апеляційний суд установив таке.

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що за належним їй будинком закріплена присадибна земельна ділянка площею 0.09 га, проте доказів цього не надала і жодних інформаційних даних з цього приводу матеріали справи не містять.

Згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_4 , який розроблявся на підставі рішення Тересвянської селищної ради № 549 від 02.10.2013 р., площа земельної ділянки в межах фактичного користування складає 0.0811 га. (т.1, а.с.5-11, 18), а суміжними землевласниками (землекористувачами) є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (т.1, а.с.13-15) і саме ці особи погодили межі земельної ділянки ОСОБА_2 , посвідчили передачу останній межових знаків на зберігання (т.1, а.с.16, 17) і вказані в абрисі земельної ділянки (т.1, а.с.18).

Разом із цим, у матеріалах справи містяться виконані ОСОБА_8 схематики земельної ділянки ОСОБА_2 , де вже суміжним землекористувачем (землевласником) указані ОСОБА_1 та накладка суміжних земельних ділянок (то площею 0.0082 га,то - 0.0081 га), проте не зазначено, що саме земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 (т.1, а.с.44, 71).

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 показав, що в 2013 р. сусіди ОСОБА_2 не погоджували їй межу, а в 2014 р. його попросили перенести межу, що він і зробив, однак при цьому виникла накладка із земельною ділянкою ОСОБА_1 .

У справі міститься довільна угода між ОСОБА_9 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , згідно з якою ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 за 3200 грн. 1.25 соток своєї земельної ділянки (т.1, а.с.76).

Указаний факт ОСОБА_1 і ОСОБА_3 визнаний.

У свою чергу ОСОБА_2 також стверджує, що в 2013 р. незначну частину своєї земельної ділянки (декілька квадратних метрів) відступила сусіду ОСОБА_10 , унаслідок чого в її користування залишилось 0.0811 га. Проте, в цьому випадку різниця складає 89 кв. м.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 розроблявся на підставі рішення Тересвянської селищної ради № 527 від 31.07.2013 р., тобто раніше за відповідний проект ОСОБА_2 (т.1, а.с.23-40).

Згідно з указаним проектом земельна ділянка відведена ОСОБА_1 за рахунок земель запасу селищної ради та складає 0.07 га. Відведення земельної ділянки не вплине на використання суміжних земельних ділянок, землекористувачем однієї із яких указана ОСОБА_2 (землі від «В» до «Г») - (т.1, а.с.34, 35).

Тут доречно зауважити, що земельна ділянка площею 0.07 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 у приватну власність із пропозицією виготовлення технічної документації ще рішенням Тересвянської селищної ради від 15.05.2008 р. за № 310, яке згодом було змінено рішенням цієї ж селищної ради № 527 від 31.07.2013 р. у частині виготовлення земельної документації, а саме: було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки (т.1, а.с.29, 30, т.2, а.с.28-36).

Як видно з проектної документації ОСОБА_1 , акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами від 31.07.2013 р. підписаний ОСОБА_2 , якою претензій щодо меж земельної ділянки не заявлено (т.1. а.с.39).

Відсутність порушення суміжних меж підтверджується також кадастровим планом земельної ділянки ОСОБА_1 , який також підписаний ОСОБА_2 (т.1, а.с.78, 179), листом-відповіддю селищного землевпорядникаМокана М.М. (т.1, а.с.181-182) і його показаннями в судовому засіданні.

Рішенням Тересвянської селищної ради № 602 від 27.12.2013 р. ОСОБА_1 було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (т.2, а.с.104-105).

12.02.2014 р. ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на присадибну земельну ділянку площею 0.07 га по АДРЕСА_1 , а 13.12.2014 р. одержав Свідоцтво про право власності на це нерухоме майно (т.1, а.с.88, 89).

Висновком експерта № 20/15 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 21.01.2016 р. установлено таке:

-площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 згідно з наявними огорожами складає 0.0810 га.;

-встановити, якою є площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно до правовстановлюючих документів на земельну ділянку не уявляється можливим у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 таких правовстановлюючих документів;

-імовірно площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 , яка існувала до 2013 р., є більшою за визначену проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , розробленого на підставі рішення Тересвянської селищної ради № 549 від 02.10.2013 р.

Тут доречно зауважити, що вказане рішення Тересвянської селищної ради ОСОБА_2. не оспорене.

Окрім того, експерт у дослідженні зазначив, що відомості про площу та конфігурацію земельної ділянки ОСОБА_2 , якою вона користувалася до 2013 р., в матеріалах справи відсутні. Межі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 , до 2013 р., зі слів представника ОСОБА_2 - адвоката Марича І.Ю., проходили по розташованих на спірній території металевих стовпчиках.

-вірогідна площа частини земельної ділянки, що не увійшла до проекту із землеустрою, складає 0.0058 га.

Тобто, на відміну від виконаної ОСОБА_8 схематики земельної ділянки ОСОБА_2 у висновку експерта взагалі немає мови про накладку земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_1

-установити, чи дотримано вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками при розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , розташованої в АДРЕСА_1 частині точок 5, 6, 7 на схемах розташування цієї земельної ділянки не уявляється можливим.

Згідно з положеннями ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Разом із тим, за приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 12 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, безумовною підставою звернення до суду є порушенняневизнання або оспорювання прав особи та доведення порушеного права на засадах змагальності.

За наведених обставин справи та належним чином оцінених доказів колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про недоведеність факту порушення земельних прав ОСОБА_2 процедурою приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 .

Твердження ОСОБА_2 про наявність на спірній земельній ділянці (площі накладення) належного їй септика не є доводом позовної заяви та вказана обставина з матеріалів справи (включно з висновком експерта) не вбачається, а додана представником ОСОБА_13 фотоілюстрація домоволодіння та земельної ділянки ОСОБА_9 не може бути оцінена як належний і достовірний доказ в аспекті спірних правовідносин.

У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ( ОСОБА_1 ) зареєстрував право власності на свою земельну ділянку з накладкою на частину земельної ділянки позивачки площею (уже 0.0051 га) разом із комунікаціями (каналізаційними ямами), які за своїм цільовим призначенням обслуговують житловий будинок позивачки, ґрунтується на припущеннях і зроблений із порушенням принципу диспозитивності.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення таким вимогам не відповідає.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Згідно з положеннями ст.ст. 141, 382 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції належить покласти на позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2.Рішення Тячівського районного суду від 28 березня 2018 року скасувати.

3.У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 095 (одна тисяча дев`яносто п`ять) грн. у відшкодування судового збору.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суд.

6.Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 р.

Судді: