ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 757/16035/15-ц

провадження № 61-27612св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, остаточно уточненим у лютому 2017 року, до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року у справі № 2-4926/11 стягнено з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3 листопада 2011 року, і до досягнення дітьми повноліття.

19 липня 2012 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист та 27 липня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 33597959.

Позивач зазначає, що відповідач не виконує зобов`язання зі сплати аліментів та має заборгованість, яка, виходячи із їх мінімальної щомісячної суми, за період з листопада 2011 року по січень 2017 року становить 46 372,50 гривень.

За таких обставин ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 передбачену статтею 196 СК України пеню за прострочення сплати аліментів за вказаний період у розмірі 424 690,17 гривень.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Суди справу розглядали неодноразово.

Останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року, ухваленим у складі судді Остапчук Т. В., позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 424 690,17 гривень.

Стягнено з ОСОБА_2 у дохід держави 3 654 гривень у відшкодування судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності визначених статтею 196 СК України правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 , який має заборгованість за аліментами за період більше п`яти років, неустойки за прострочення їх сплати.

Визначаючи розмір неустойки у сумі 424 690,17 гривень, суд першої інстанції погодився із наданим позивачем розрахунком, здійсненим за формулою: 1% від належного до сплати місячного платежу, помножений на загальну кількість днів прострочення, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за тим, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, і до дня їх фактичної виплати (дня вчинення розрахунку).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року скасовано і ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 18 064,08 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_2 у дохід держави 243,60 гривень у відшкодування судового збору.

Стягуючи пеню у розмірі 18 064,08 гривень, суд апеляційної інстанції вважав доведеною наявність правових підстав для її стягнення, проте не погодився із поданим ОСОБА_1 розрахунком і застосованою нею формулою та здійснив власний розрахунок за формулою: 1% від належного до сплати місячного платежу, помножений на кількість днів у місяці, в якому аліменти не сплачувалися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що згідно зі статтею 196 СК України пеня сплачується за кожен день прострочення, тому немає правових підстав для обмеження періоду її нарахування кількістю днів того місяця, в якому аліменти не сплачувалися.

Вказала, що у зв`язку з неоднозначним тлумаченням цієї норми судами, Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» уточнено зміст зазначеної статті, зокрема, вказано, що пеня нараховується за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

На думку заявника, суд апеляційної інстанції допустився помилок при розрахунку пені, оскільки у певні періоди виходив із щомісячного платежу меншого розміру, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких, не спростовуючи висновків судів щодо його вини у виникненні заборгованості, послався на безпідставність її доводів. Вважає, що суд апеляційної інстанції при розрахунку пені застосував правильну формулу і його висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 1 липня 2015 року у справі № 6-49цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15 і від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16.

Зазначає, що при виконанні розрахунку позивач безпідставно виходила із щомісячного платежу більшого, ніж визначено у розрахунку державного виконавця. Також послався на те, що обов`язок зі сплати аліментів за період з листопада 2011 року по липень 2012 року виник у нього після ухвалення судом рішення про їх стягнення, тобто пеня за їх несвоєчасну сплату підлягає нарахуванню з липня 2012 року.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами встановлено, що рішенням Печерського районного суду м Києва від 19 липня 2012 року у справі № 2-4926/11 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3 листопада 2011 року, і до досягнення дітьми повноліття.

19 липня 2012 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист.

26 липня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до органів державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового рішення, за якою постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві 27 липня 2012 року відкрито виконавче провадження № 33597959.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року визнано неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Онопрієнко І. В. щодо здійснення розрахунку заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 33597959,виходячи з середньої заробітної плати у м. Києві.

Зобов`язано державного виконавця провести перерахунок заборгованості ОСОБА_2 за аліментами за період з листопада 2011 року по липень 2015 року з урахуванням відомостей про розмір його фактичних доходів, отриманих у цей період у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АН «Константа-Груп», Приватному підприємстві «Золотий Лев» та Товаристві з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія «Золотий Лев».

Згідно з виконаним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Прищепою А. Г. розрахунком від 8 лютого 2017 року станом на 31 грудня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за аліментами складає 60 271,52 гривень.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суд першої інстанції, стягуючи пеню за прострочення сплати аліментіву розмірі 424 690,17 гривень, виходив з наявності правових підстав для її стягнення і обчислив її шляхом додавання сум пені за кожний із місяців виникнення заборгованості, обчислених як 1% від місячного платежу, помножений на загальну кількість днів прострочення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і стягуючи пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 18 064,08 гривень, обчислив цю суму шляхом додавання сум пені за кожний із місяців виникнення заборгованості, обчислених як 1% від місячного платежу, помножений на кількість днів у місяці, в якому аліменти не сплачувалися.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна.

Закон України «Про охорону дитинства» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Тобто обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У статті 179 СК України у тій же редакції визначено, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні аліментів у частці від заробітку (доходу) одного з батьків, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 , статті 183, 184 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У будь-якому випадку, незалежно від стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені (дати вчинення розрахунку).

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені обраховується шляхом додавання сум пені, обрахованих за кожним місячним (періодичним) платежем.

Відповідні висновки щодо розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, згідно з якими Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 1 липня 2015 року у справі № 6-49цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15 і від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 щодо обчислення пені у кожному місяці як 1% від платежу, помножений на кількість днів у відповідному місяці.

Суд апеляційної інстанції, нараховуючи пеню за прострочення місячного платежу з урахуванням кількості днів у відповідному місяці, неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 196 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, відповідно до якої пеня нараховується за кожен день прострочення без обмеження цього строку тим місяцем, в якому аліменти не сплачувалися.

Таке неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення помилкового рішення про часткове задоволення позову і стягнення пені за прострочення сплати аліментів у зменшеному розмірі в сумі 18 064,08 гривень.

Проте не можна залишити в силі і рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року, як просить заявник у своїй касаційній скарзі.

Так, стаття 191 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рішенням Печерського районного суду м Києва від 19 липня 2012 року стягнено з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти, починаючи з 3 листопада 2011 року, тобто обов`язок зі сплати аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі за період з листопада 2011 року по липень 2012 року виник для відповідача після ухвалення рішення судом.

Суд першої інстанції помилково погодився із розрахунком пені, наданим ОСОБА_1 , яка, обчислюючи пеню за прострочення сплати аліментів, вказаного не врахувала і неправильно нараховувала пеню за прострочення місячних платежів з листопада 2011 року по липень 2012 року.

За вказаний період загальна сума місячних платежів, які підлягали сплаті ОСОБА_2 , склала 5 399,40 гривень, а загальна кількість днів прострочення, починаючи з липня 2012 року і до лютого 2017 року, - 1 672 дні, тобто пеня за несвоєчасну сплату аліментів у цей період становила 90 277,97 гривень (5399,40*1%*1672).

Проте судом першої інстанції за вказаний період помилково нарахована пеня на суму 96 749,95 гривень, тому загальна сума пені, яка стягується з ОСОБА_2 , підлягає зменшенню на 6 471,98 гривень (96749,95-90277,97), тобто до 418 218,19 гривень.

Доводи ОСОБА_2 , зазначені у запереченнях на касаційну скаргу, щодо неправильності наданого ОСОБА_1 розрахунку у зв`язку із застосуванням щомісячного платежу більшого, ніж визначено у розрахунку державного виконавця, касаційний суд відхиляє.

Позивач при розрахунку пені виходила із щомісячного платежу у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який сплачується на кожного із дітей, що узгоджується із вимогами статті 182 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Оскільки аліменти з ОСОБА_2 підлягали стягненню у частці від його заробітку (доходу), їх місячний розмір не міг бути меншим, ніж сума двох платежів у розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством щодо кожної із дочок сторін.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про стягнення пені у розмірі 18 064,08 гривень, неправильно застосував статтю 196 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, касаційний суд скасовує рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року.

Рішення суду першої інстанції, який при вирішенні позову ОСОБА_1 дійшов правильного висновку щодо формули нарахування пені, проте не звернув уваги на помилку позивача при її обчисленні за період з листопада 2011 року по липень 2012 року, касаційний суд змінює та зменшує розмір стягненої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів з 424 690,17 гривень до 418 218,19 гривень.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами першою, шостою цієї статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача у дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог (98,48%) підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви і касаційної скарги у розмірі 7 916,61 гривень (3654+4384,8)*98,48%).

За таких обставин касаційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат і збільшує розмір стягненого з ОСОБА_2 у дохід держави судового збору з 3 654 гривень до 7 916,61 гривень.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року скасувати.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року змінити і зменшити розмір стягненої з ОСОБА_2 а на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментівз 424 690,17 гривень до 418 218,19 гривень.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 а судового збору змінити і збільшити розмір стягненого судового збору з 3 654 гривень до 7 916,61 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов