Справа № 456/939/18 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/1762/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Курій Н.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 та зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у Стрийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГУТУ юстиції у Львівській області знаходяться декілька виконавчих проваджень про стягнення з її чоловіка, ОСОБА_4 , який на даний час відбуває призначене судом покарання та перебуває в місцях позбавлення волі в Городоцькому виправному центрі №131, коштів, а саме: виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шкоди завданої злочином, які об`єднані в зведене виконавче провадження АСВП 54484775. Під час вчинення державним виконавцем виконавчих дій було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 , якою описано та накладено арешт на автомобіль «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , для його реалізації та розподілу коштів між стягувачами. Позивач вважає, що накладення арешту на майно, а саме, на автомобіль «ОреІ Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , є незаконним, оскільки автомобіль «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , позивач придбала з ОСОБА_4 , 12.08.2014 року, під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Тобто, автомобіль «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 , а тому позивач також є співвласником автомобіля «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 і має право заявити позов про зняття арешту з автомобіля. Ні відповідачі, ні державний виконавець з позовом про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї не звертались, відповідно такий позов судом не вирішувався і такий виділ не проводився, у позивачки ОСОБА_2 жодних боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не має, у зв`язку з чим відсутні будь-які підстави для накладення арешту та включення в акт опису належного їй автомобіля «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 . З листа Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області за N2953 від 24.01.2018 року вбачається, що згідно експертної оцінки ринкова вартість автомобіля «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 складає НОМЕР_3 гривень, в тому пошкодженому стані в якому він перебуває. 20.02.2018 року позивач зверталась до Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з вимогою скасувати рішення про накладення арешту на автомобіль «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_4 , однак у відповіді за №3475 від 05.03.2018 року, зазначено, що питання розподілу майна між подружжям набутого під час шлюбу вирішується у судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 .

В порядку усунення перешкод в здійсненні ОСОБА_2 її права спільної часткової власності, звільнено з-під арешту та виключено з опису 1/2 частки автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , накладеного державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у зведеному виконавчому провадженні АСВП54484775.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду від 28 березня 2018 року в частині зупинення продажу Стрийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області автомобіля марки "Opel Vivaro" р.н. НОМЕР_1 , 2008р. випуску, номер шассі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_4 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинені, проте судом не вказано, якими доказами підтверджується вказана обставина і яке значення вона має для вирішення даної справи. Вказує, що позивачкою не подано жодних доказів на підтвердження придбання спірного автомобіля під час перебування з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі. Також апелянт зазначає, що Територіальний сервісний центр 4645 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області не реєструє право власності на автомобілі, а лише здійснює реєстрацію транспортних засобів, які відповідають державним вимогам щодо технічного стану і можуть експлуатуватись в Україні. При цьому, закон не пов`язує таку реєстрацію з виникненням права власності на автомобіль. Просить рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Частина 1 ст.60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. (ч.1 ст.61 СК України).

Згідно з положеннями ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. ст.70 ч.1, 71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 21 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб, місце реєстрації Лисовицька сільська рада Стрийського району Львівської області, актовий запис №22.

Матеріалами справи безспірно встановлено, що за час перебування у шлюбі, 12.08.2014 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 придбали автомобіль марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , який зареєстрований на ім?я відповідача ОСОБА_4

Вважаючи автомобіль марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , таким, що не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , апелянт посилається на те, що спірний автомобіль не був придбаний за час перебування їх у шлюбі.

Разом з тим, такі доводи апелянт спростовуються інформацією з Територіального сервісного центру №4645 Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 24.04.2018 року, від 12.06.2018 року, з яких вбачається, що згідно електронних даних ЄДРМВС, станом на 19.06.2018 року, автомобіль автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , зареєстровано 14.06.2014 року, і його власником станом на 12.08.2014 року зазначений ОСОБА_7 .

Крім цього, такі доводи апелянта також спростовуються довідкою Територіального сервісного центру №4645 Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 10.07.2018 року №Д/19А підтверджується, що спірний автомобіль 14.06.2014 року зареєстрований за гр. ОСОБА_4 на підставі довідки рахунку ВІА482534 від 04.06.2-14 року, виданої ТОВ «Веста Трейдінг» та вантажно митної декларації від 19.02.2-014 року, виданої Рівненською митницею.

А відтак, на підставі вищезазначених документів, безспірно встановлено, що автомобіль марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , був придбаний за час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в шлюбі, чого ОСОБА_7 не заперечував, а відтак з врахуванням положень ст. 60 СК України автомобіль марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , є спільним майном подружжя і такий належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Встановивши, що автомобіль марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , був придбаний за час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в шлюбі, суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що такий є спільним майном подружжя і перебуває у їх спільній сумісній власності.

Зважаючи на положення ст. 70 СК України, яка передбачає, що частки майна дружини та чоловіка у праві спільної сумісної власності подружжя, є рівними, підставним є твердження ОСОБА_2 що їй на праві власності належить Ѕ частка автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 . Підстав для відступу від принципу рівності часток подружжя, не вбачається.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

З листа Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 05.03.2018р. №3475, вбачається, що 18.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48472769 на підставі виконавчого листа №456/2208/15-ц від 04.08.2015 року Стрийського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом з дитинства та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 % з усіх видів заробітку ОСОБА_4 , починаючи стягувати з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 18.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Вищезазначене виконавче провадження приєднано до зведененого виконавчого провадження АСВП 54484775. 24.07.2017 року для забезпечення виконання виконавчих документів було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. В результаті вчинення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню було виявлено та описано автомобіль марки «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2008р.в.

Суд першої інстанції, встановивши, що автомобіль марки «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, білого кольору, номер шасі № НОМЕР_2 був придбаний ОСОБА_7 та ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі, а відтак є спільним майном подружжя, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_2 належить на праві власності Ѕ частка спірного автомобіля, дійшов до вірного та обгрунтованого висновку про те, що арешт автомобіля та оголошення заборони на його відчуження, порушує права позивача, як співвласника автомобіля на її вільне та безперешкодне користування.

Вірним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та зняття арешту на автомобіль лише в розмірі Ѕ його частини, належній позивачці ОСОБА_2 , оскільки лише в цій частині порушуються права позивачки, яка не є боржником у виконавчому провадженні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо аргументовані.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 14.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Курій Н.М.

Цяцяк Р.П.