Провадження № 2/325/228/2019
Справа № 325/673/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., представника позивача Ковальова Д.В. , представника відповідача ПАТ "Укртелеком" Пашко О.А. в режимі відеоконференції із Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, розглянувши в смт. Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , поданого представником позивача ОСОБА_1 , до публічного акціонерного товариства "Укртелеком", Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю;

ВСТАНОВИВ:

представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Ковальов Д.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 41733,00 гривень.

В обґрунтування вимог в позові зазначено, що 22 лютого 1990 року рішенням ради трудового колективу Приазовського районного вузла зв`язку родині ОСОБА_2 надано квартиру в будинку АДРЕСА_2 . В тому ж році рішення про надання житла було змінене і квартира була надана як відомча. 26 лютого 1993 року наказом № 48 Приазовського РВЗ було вирішено продати позивачу вказану квартиру. У зв`язку зі зміною нумерації, номер будинку змінений на № 9. За висновком оціночної комісії вартість квартири становила 41932,00 крб. 05 Квітня 1993 року наказом № 74 вирішено продати позивачу з дружиною Ѕ частку будинку під житло. 29 червня 1993 року акт оцінки частки будинку затверджений рішенням адміністрації та профкому Приазовського РВЗ, вирішено дозволити продаж позивачу частки будинку площею 50 м2 вартістю 41932 крб., про що йому видані вищезазначені документи і довідка про необхідну до сплати суму. З 1990 року позивач займає вказану Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_2 та іншого житла не має. В подальшому Приазовською селищною радою позивачу надано у власність земельну ділянку для будівлі господарських споруд. Вказані обставини встановлені Приазовським районним судом Запорізької області у справі № 2-274/2008 та відображені в тексті судового рішення від 25 грудня 2008 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області. Зазначені обставини підтверджують факт добросовісного заволодіння позивачем майна, що належить відповідачу та відкритого і безперервного користування ним протягом вісімнадцяти років. Також, рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 25 лютого 2010 року у справі № 2-2/10, яке апеляційним судом залишено без змін, було встановлено факт добросовісного зайняття (заволодіння) позивачем квартирою АДРЕСА_1 . Згідно довідки № 99 від 19 березня 2018 року КП «Нерухомість-П» визначена технічна характеристика квартири № 1 : 1 веранда - 9,6 м 2 , 2 санвузол - 4,6 м2 , 3 кімната - 6,60 м2, 4 кімната - 9,40 м2 , 5 кімната - 15,4 м2, 6 коридор - 7,90 м2 . Загальна площа квартири 53,50 м2, житлова - 31,40 м2. Інвентаризаційна вартість квартири становить 41733,00 гривень. За наявною у позивача інформацією ПАТ «Укртелеком» набуло право власності на спірне нерухоме майно на підставі рішення виконавчого комітету Приазовської селищної ради № 218 від 19.08.2003 року та правовстановлювальним документом на це майно було свідоцтво про право власності на нерухоме майно б/н від 03.02.2004 року. Але, рішення виконкому та свідоцтво скасовані 16 грудня 2009 року рішенням № 6 Приазовської селищної ради. Виходячи з наведених обставин позивач протягом більше 29 років користується чужим нерухомим майном. Вважає, що заволодів майном добросовісно та володіє ним відкрито, безперервно, тому наявні підстави для визнання права власності з підстав, передбачених ст.. 344 ЦК України.

Ухвалою судді від 23.04.2019 року відкрите загальне позовне провадження у справі і призначене підготовче засідання.

23.05.2019 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими, так як відсутні умови для застосування ст.. 344 ЦК України, оскільки позивач не володіє, а лише користується на підставі чинного безстрокового договору майнового найму житловими приміщеннями в монтерському будинку АДРЕСА_2 - житловою квартирою. Зазначена позивачем квартира № 1 площею 53,5 кв.м. складає частину монтерського будинку площею 108,1 кв.м. Розмір частки, яку зазначена квартира має в будинку в цілому, не розрахована, не виділена в натурі. Тому, позовна вимога про визнання права власності на вищевказану квартиру без визначення, які саме приміщення входять до її складу та їх площі, є неправомірною. Житлова площа - двокімнатна квартира у відомчому монтерському будинку була надана позивачу в користування відповідно до ст. 52 Житлового кодексу України і підставою до вселення до квартири був ордер. Будинок монтерський за вказаною адресою, згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 14.11.2002, було передано в статутний фонд ВАТ (далі перейменоване в ПАТ) «Укртелеком». В подальшому Приазовською селищною радою прийнято рішення № 218 від 19.08.2003, згідно з яким оформлено свідоцтво про право власності на зазначений будинок на ВАТ «Укртелеком». Позивач знав та знає про відсутність у нього підстав для набуття права власності на вказане житло. Таким чином, ПАТ «Укртелеком» є дійсним власником монтерського будинку. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив, який надійшов до суду 14.08.2019 року представник позивача - адвокат Ковальов Д.В. зазначив, що заперечення викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 25.02.2010 року у справі № 2-2/2010, яке набрало законної сили, встановлений факт добросовісного заволодіння, відкритого і безперервного користування позивачем впродовж 18 років майном, що належить відповідачу. Користування майном неможливе без володіння, тому твердження відповідача, що позивач не володів житлом, а лише користувався, вважає хибним. Наполягає, що відповідач не підтвердив своє право власності на житло до 19.08.2003 року, а 16.12.2009 рішення виконкому про визнання права власності відповідача та свідоцтво про право власності були скасовані і позивач вважав житло безхазяйним, комунальні послуги оплачені ним від свого імені комунальним господарствам. Платіжні документи не містять жодних застережень про те, що позивач є наймачем житла, що належить відповідачу. Посилається на правовий висновок Верховного Суду щодо застосування ст.. 344 ЦК України, викладений 31.01.2019 за результатами перегляду справи № 225/2258/17. Наголосив на тому, що наявні всі необхідні умови для задоволення позову, так як позивач при заволодінні майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, оскільки сплатив визначену вартість об`єкта нерухомості і вважав цей об`єкт своєю власністю. З 1990 року володіння квартирою не переривалось, об`єкт володіння є законним, позивач відкрито володіє квартирою впродовж 28 років.

Ухвалою суду від 14.08.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

13.09.2019 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наведених у відзиві підстав.

Інших письмових заяв суду не надано.

Представники позивача - адвокат Ковальов Д.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, що вказані в позові, наполягає на їх задоволенні. Наполягав на тому, що позивач не безпідставно вважав, що відповідач втратив право на житло, так як він сплатив вартість квартири та було скасоване рішення виконавчого комітету селищної ради, на підставі якого зареєстроване право власності ПАТ на нерухоме майно.

Представник відповідача ПАТ "Укртелеком" Пашко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, що викладені у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив. Звернула увагу суду на те, що відповідач не заперечує факт добросовісного заволодіння позивачем житлом на праві користування, а також відкритого і безперервного користування майном впродовж 18 років. Але, наявність вказаних умов не є підставою набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке належить визначеному, відомому власнику - ПАТ «Укртелеком».

Відповідач Приазовська селищна рада в судове засідання уповноваженого представника не направила, 21.05.2009 селищний голова Варбанський С . Є. надав клопотання про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши докази судом встановлені наступні обставини та правовідносини.

Рішенням трудового колективу Приазовського РВЗ 22 лютого 1990 року родині позивача ОСОБА_2 , на підставі заяви його дружини ОСОБА_4 , було надано звільнену двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 .

12 березня 1990 року начальником Приазовського РВЗ виданий наказ № 27, згідно якого попередній наказ змінено та надана відомча двокімнатна квартира АДРЕСА_4 родині ОСОБА_2 з 12.03.1990 року.

26 лютого 1993 року наказами №№ 47, 48 Приазовського районного вузла зв`язку створена комісія для оцінки житлового будинку, що знаходиться у відомчому підпорядкуванні по АДРЕСА_5 та дозволено продаж в приватну власність квартири з надвірними спорудами у відомчому будинку по АДРЕСА_5 працівнику Приазовського вузлу зв`язку ОСОБА_2 , на підставі виписки з протоколу засідання від 12.02.1993 року.

Згідно довідки Приазовської селищної ради № 465 від 01.02.2008 року, виданої ОСОБА_2 , який мешкає по АДРЕСА_5 зв`язку з перенумерацією будинків по АДРЕСА_5.

Відповідно із довідкою без номера і дати, яка видана квартиронаймачу ОСОБА_2 , який проживає в будинку, що перебуває на балансі районного вузла зв`язку за адресою: АДРЕСА_5 , балансова вартість загальної площі складає 109040 крб, квартира яку займає ОСОБА_2 складає 50 кв.м, до сплати 41932 крб.

05 квітня 1993 року директором Приазовського РВЗ Зиненко В.В. виданий наказ № 74, згідно якого в зв`язку з недостатністю площі в новій будівлі РВЗ для обладнання кабінету по охороні праці та техніки безпеки було вирішено відмінити раніше виданий наказ по продажу відомчої будівлі АДРЕСА_6 . З урахуванням вищевикладеного запропоновано змінити формулювання наказу наступним чином: «реалізувати працівникам вузла зв`язку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пів будинку, відведеного під житло».

Згідно виписки з протоколу спільного засідання профспілки та адміністрації Приазовського РВЗ від 29.06.1993 року, дозволено продаж частини будинку № 9 з надвірними спорудами вартістю 41932 крб загальною площею 50 кв.м. в особисту власність ОСОБА_2 .

З 27.02.1987 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_9 , що підтверджується виписками з домової книги.

Рішенням виконавчого комітету Приазовської селищної ради № 200 від 20 жовтня 1998 року виділено земельну ділянку для будівництва надвірних споруд ОСОБА_2 АДРЕСА_5 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 03.02.2004 року, монтерський будинок, розташований по АДРЕСА_5 належить на праві колективної власності відкритому акціонерному товариству «Укртелеком», підстава: рішення Приазовської селищної ради 19.08.2003 № 218.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 25.12.2008 року у справі № 2-274/2008 було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ВАТ «Укртелеком» про визнання договору купівлі-продажу частини будинку АДРЕСА_5 дійсним та визнання права власності на майно. Судом при вирішенні цієї справи встановлено підтвердженим факт добросовісного заволодіння позивачем майном, що належить ВАТ «Укртелеком» та відкритого і безперервного користування ним впродовж 18 років. Але, встановлені обставини не є правовими підставами для укладення договору купівлі-продажу та не є належними правовими підставами для набуття права власності на майно за договором, так як від власника не було пропозиції укласти договір та відсутній письмовий договір з узгодженими сторонами всіма істотними умовами договору.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.05.2019 року рішення Приазовського районного суду від 25.12.2008 року у справі № 2-274/2008 залишено без змін.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

На підставі ч. 4 ст.82 ЦПК України та із рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25.12.2008 року у справі № 2-274/2008, вважається встановленими обставини про відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу квартири, а також факт добросовісного заволодіння позивачем майном, що належить ВАТ «Укртелеком» та відкритого і безперервного користування ним впродовж 18 років.

Рішенням № 6 п`ятдесят п`ятої сесії 5 скликання Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області від 16.12.2009 року за результатами розгляду заяви адвоката Ковальова Д.В. було скасовано рішення виконавчого комітету Приазовської селищної ради від 19.08.2003 року № 218 «Про визнання права власності на нерухоме майно за ВАТ «Укртелеком» як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства у зв`язку з тим, що виконавчий комітет селищної ради перевищив компетенцію при прийнятті цього рішення. Також скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме без номеру від 03.02.2004 року, яке видане Приазовською селищною радою на ім`я ВАТ «Укртелеком» на підставі вказаного рішення виконавчого комітету. Обставини щодо реалізації цього рішення сесії невідомі, сторонами не зазначені, докази не надані, так як спірне майно залишилося зареєстрованим за власником - ПАТ (ВАТ) «Укртелеком» та перебуває в останнього на балансі.

25.02.2010 року рішенням Приазовського районного суду Запорізької у справі № 2-2/2010 було відмовлено у задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самоуправно зайняте приміщення за адресою: буд АДРЕСА_5 .

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.06.2010 року рішення Приазовського районного суду від 25.02.2010 року у справі № 2-2/2010 залишено без змін.

Суди в своїх рішеннях вкотре підтвердили, що монтерський будинок належить ПАТ, а ОСОБА_2 поселився в спірне приміщення на постійне проживання у зв`язку з трудовими відносинами з ПАТ (тоді ВАТ) «Укртелекомом» не самоуправно, а на підставі спільного рішення адміністрації і профкому підприємства, правомірно з 1990 року проживає і зареєстрований в спірному будинку.

Згідно довідки-характеристики КП «Нерухомість-П» Приазовської районної ради № 99 від 19.03.2018 року, монтерський будинок АДРЕСА_2 належить ВАТ «Укртелеком» згідно свідоцтва про право власності від 03.02.2004 року.

За виготовленим на ім`я замовника ОСОБА_2 технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , квартира складається із веранди, санвузла, трьох кімнат та коридору, загальною площею 53,5 кв.м., в тому числі житловою - 31,4 кв.м.

Щодо власника спірного майна встановлено наступне.

Згідно витягів із статутів з додатками, Приазовський районний вузол електрозв`язку (РВЕЗ «Приазовськерайтелеком») був філіалом, який входив до складу державного Запорізького обласного підприємства електрозв`язку Українського об`єднання електрозв`язку Міністерства зв`язку України. Українське державне підприємство електрозв`язку (УДПЕЗ) «Укртелеком» створене Державним комітетом зв`язку України шляхом реорганізації Українського об`єднання електрозв`язку «Укртелеком».

Відповідно до наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України № 109 від 31.05.2002, на виконання наказу Держкомзв`язку України від 27.12.1999 № 155 та керуючись ст..12 Закону України «Про господарчі товариства» майно, що знаходилось на балансі УДПЕЗ «Укретелеком» станом на 01.07.1999, передано у власність ВАТ «Укртелеком».

На виконання вищенаведеного наказу № 109, затверджений наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України № 214 від 14.11.2002 перелік нерухомого майна по Запорізькій дирекції, що передається у власність ВАТ «Укртелеком». За даними переліку та згідно акту прийому - передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелекому» від 14.11.2002, під номером 191 вказаний спірний - будинок монтерський.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. статуту ПАТ «Укртелеком», ПАТ засноване згідно наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27.12.1999 шляхом перетворення, відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993, Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у ВАТ «Укртелеком», що загальними зборами акціонерів 14.06.2011 перейменовано на ПАТ «Укртелеком», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків державного підприємства і ВАТ.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102514446 від 03.11.2017 монтерський будинок загальною площею 103,1 кв.м., житловою - 54,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5 належить до приватної власності ПАТ «Укртелеком». Підставою виникнення права власності вказане свідоцтво про право власності, серії НОМЕР_1 , видане 03.02.2004 Приазовською селищною радою.

Отже, із досліджених доказів, в тому числі наведених рішень суду, встановлено, що ПАТ «Укртелеком» є правонаступником Запорізького обласного підприємства електрозв`язку, до складу якого входив Приазовський РВЗ, а жиле приміщення, яке є частиною монтерського будинку, що належить ПАТ «Укртелеком», позивачу було надане у 1990 році згідно ст.. 52 ЖК України за спільним рішенням адміністрації підприємства та профкому з наступним повідомленням виконкому місцевої ради.

Розрахунок балансової вартості квартири по АДРЕСА_5 , згідно якого вартість дорівнює 41932 крб., і квитанція до прибуткового касового ордеру № 355 про прийняття від ОСОБА_6 за частину будинку згідно розрахунку 41932 крб. не є належними та достатніми доказами про укладення договору купівлі продажу між сторонами, про що раніше встановлено в згаданому вище судовому рішенні від 25.12.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно п. п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно довести одночасну наявність всіх визначених законом елементів, а саме: добросовісність заволодіння; відкритість та безперервність володіння протягом 10 років; відсутність власника у майна або такий невідомий, або він відмовився від права власності. Крім цього, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Така позиція застосування положень ст.. 344 ЦК України викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17, Верховним судом у постановах від 24.01.2019 року (справа №775/16913/16-ц), від 31.01.2019 (справа № 225/2258/17) та інших.

Судом встановлено, що позивач отримав нерухоме майно у користування, а не у власність, яким володіє впродовж більше 10 років на праві користування.

Відповідач як власник майна заперечує проти визнання права власності за набувальною давністю, оскільки квартира надавалася позивачу в користування, та ПАТ «Укртелеком» не відмовлявся від свого права власності і такого наміру не мав.

Право власності є непорушним і підлягає захисту з боку держави, що гарантується ст.. 41 Конституцією України.

В даному випадку визнання права власності за набувальною давністю саме по собі призведе до порушення права відповідача як правомірного та законного власника нерухомого майна.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Як вбачається з матеріалів справи та знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, позивач знав, що квартира, на яку він просить визнати право власності за набувальною давністю, перебуває у власності відкритого акціонерного товариства «Укртелеком».

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу набуття ним права власності за набувальною давністю посилався на те, що він добросовісно заволодів вказаним вище нерухомим майном, відкрито та безперервно користується по теперішній час.

Однак доказів того, що позивачу не було відомо про те, що право власності на квартиру належить ВАТ «Укртелеком», суду не надано. А дана обставина є обов`язковою при доказуванні набуття права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог позивача немає.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Укртелеком", Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний тест рішення складений 18 листопада 2019 року.

Суддя О.П. Пантилус