Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 727/5342/15-ц

провадження № 61-10674св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Чернівецька міська рада, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Чернівецькій області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Литвинюк І. М. від 20 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинної прибудови та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,0411 га кадастровий номер :14:002:0024, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16 травня 2014 року. 17 липня 2014 року між ним та Чернівецькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0351га, яка розташована за цією ж адресою.

В подальшому на вказаних земельних ділянках ним збудовано автомийку з пунктом обслуговування водіїв та отримано свідоцтво про право власності на цю будівлю. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 січня 2015 року № 42/2 будівлі автомийки присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 .

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 та співвласником суміжної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 .

Посилаючись на те, що відповідач в порушення вимог статті 376 ЦК України здійснив самочинну добудову до своєї квартири в напрямку автомийки, чим зменшив допустимі протипожежні розриви, які існували, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди в користуванні майном. Зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_3 та за власний рахунок встановити огорожу з шумопоглинаючих матеріалів між суміжними земельними ділянками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2016 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_3 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що самовільним будівництвом порушуються права позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2016 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_5 та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири АДРЕСА_3 , апеляційний суд виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами не довів порушення його прав та інтересів, зокрема, щодо зменшення відповідачем допустимих протипожежних розривів. Під час здачі в експлуатацію будівництва автомийки будь-яких зауважень до декларації про готовність об`єкта до експлуатації жодна служба не зазначила.

Рішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному порядку лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , та лише в цій частині було предметом перегляду судом апеляційної інстанції, а тому в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок встановити огорожу з шумопоглинаючих матеріалів судом касаційної інстанції не переглядається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що самочинна прибудова родини ОСОБА_2 порушує норми ДБН та права і інтереси позивача, оскільки прибудова до будинку АДРЕСА_4 є капітальною спорудою, у якої ступінь вогнестійкості від І до ІІІ, а таким чином відстань між автомийкою та прибудовою має бути від 10 до 15 м, проте прибудова зменшує таку відстань до 8,42 м, що не дозволяє позивачу, як власнику сусідньої земельної ділянки, використовувати її за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Короткий зміст вимог заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав до суду заперечення на касаційну скаргу, у яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 були видані позивачу на будівництво автомийки 24 вересня 2014 року, між тим, будівництво добудови до квартири відповідача розпочато в листопаді 2013 року та закінчено у серпні 2014 року, тобто ще до видачі Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин містобудівних умов на обмежень на будівництво автомийки. При цьому будівництво добудови здійснено відповідачем не тільки до видачі ОСОБА_1 містобудівних умов, але й до виготовлення ним проектної документації, що підтверджується генеральним планом будівництва автомийки. Враховуючи те, що при розрахунку протипожежних розривів слід враховувати відстань між існуючими будівлями і спорудами, при розробці проектної документації на автомийку, протипожежні розриви повинні були визначатись з врахуванням здійсненої відповідачем добудови. Підстав зазначати в проектній документації здійснену ним добудову до квартири як таку, що підлягає демонтажу, не було.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 727/5342/15-ц з Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року справу № 727/5342/15-ц призначено до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0411 га на підставі договору дарування від 16 травня 2014 року та орендарем земельної ділянки площею 0,0351 га на підставі договору оренди від 17 липня 2014 року, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

На вказаних земельних ділянках ним збудовано будівлю автомийки з пунктом обслуговування водіїв та отримано свідоцтво про право власності від 03 лютого 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 є співвласником суміжної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 та власником квартири АДРЕСА_3 .

У 2014 році ОСОБА_2 здійснив прибудову до своєї квартири АДРЕСА_3 без права на виконання будівельних робіт, чим порушив пункт 2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», про що 14 травня 2015 року був складений акт Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Чернівецькій області.

Звертаючись до суду з цим позовом про знесення самочинної добудови, ОСОБА_1 посилався на те, що самочинною добудовою порушуються його права як власника автомийки, оскільки відповідачем були зменшені допустимі протипожежні розриви.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди, встановивши, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети цій особі, повинні з`ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб, а в разі зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Згідно статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами установлено, що звертаючись до суду з цим позовом про знесення самочинної добудови, ОСОБА_1 посилався на те, що самочинною добудовою порушуються його права як власника авто мийки, оскільки відповідачем були зменшені допустимі протипожежні розриви (15м).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявної відстані від прибудови, здійсненої ОСОБА_2 , та будівлею автомийки. Позивачем не доведено порушення відповідачем допустимих протипожежних розривів, оскільки в пункті 4 містобудівних умов та обмежень № 835/14 від 24 вересня 2014 року, виданих ОСОБА_1 , зазначено, що відстані від об`єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови - згідно із вимогами ДБН 360-92**. В пункті 6 цих умов також зазначено, що мінімально допустимі відстані від об`єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд - у відповідності з вимогами ДБН 360-92** (додаток 3.1).

Таким чином, в містобудівних умовах та обмеженнях, виданих ОСОБА_1 24 вересня 2014 року, не зазначено мінімально допустиму протипожежну відстань від будинків, що існують, до приміщення автомийки.

Під час здачі в експлуатацію будівництва автомийки будь-яких зауважень до декларації про готовність об`єкта до експлуатації жодна служба не зазначила.

З огляду на вказане вище у сукупності колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, що позивач належними та допустимими доказами не довів порушення його прав та інтересів, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов