Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 641/2689/18

провадження № 61-8820св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м`ясокомбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» на постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Бурлаки І. В.,

Кіся П. В., Яцини В. Б., від 12 березня 2019 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У квітні 2018 року приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана» (далі - ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Салтівський м`ясокомбінат» (далі - ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат»), про витребування майна та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нежитлових приміщень №№ 1-39, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 1997 року. У період з 2012 року по 30 січня 2015 року була здійснена підготовка для проведення робіт з реконструкції приміщень цокольного поверху літ. «А-5» по АДРЕСА_1 . 28 травня 2015 року після завершення реконструкції приміщень отримано свідоцтво про право власності на реконструйовані приміщення за вказаною адресою, а саме: приміщення цокольного поверху №№ 1-22, 4а, 26-31, 33, 35, 39, 73-88, загальною площею 607,8 кв. м, літ. «А-5» по

АДРЕСА_1 . Позивач зазначив, що через деякий час стало відомо, що додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року у справі № 2027/10520/2012 за ОСОБА_3 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, по АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року зазначене додаткове рішення суду скасовано і прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, при цьому встановлено, що спірна нежитлова будівля знаходиться у складі нежитлових приміщень, що належать позивачу. Вказував, що 18 березня 2015 року ОСОБА_4 продав спірну нежитлову будівлю частинами по 1/2 частині на користь ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат». У 2015 році позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» про витребування майна. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року у справі № 922/6287/15 рішення господарського суду Харківської області від 14 грудня 2017 року скасовано, позов задоволено, витребувано у ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» на користь ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення №№ 83, 84 в цокольному поверсі літ. « А -5» по АДРЕСА_1 , які зареєстровані як нежитлова будівля літ. «Ж» по АДРЕСА_1 . Проте 08 лютого 2018 року ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» продало вказані нежитлові приміщення ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд витребувати у ОСОБА_1 на користь ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення №№ 83, 84 на цокольному поверсі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв. м, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно як нежитлова будівля літ. «Ж» по АДРЕСА_1 , та визнати за ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» право власності на зазначені нежитлові приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова, у складі судді Фанди О. А.,від 27 листопада 2018 року позов ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» задоволено. Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення

№№ 83, 84 на цокольному поверсі приміщення літ. «А -5» по АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв. м, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно як нежитлова будівля літ. «Ж» по АДРЕСА_1 . Визнано за ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» право власності на нежитлові приміщення №№ 83, 84 на цокольному поверсі приміщення літ. «А-5 » по АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв. м, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно як нежитлова будівля літ. «Ж» по

АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року у справі

№ 922/6287/15 задоволено позов ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» та витребувано у ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» на користь ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення №№ 83, 84 в цокольному поверсі літ. « А -5» по АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв. м, які зареєстровані як нежитлова будівля літ. «Ж» по АДРЕСА_1 . Судом встановлено, що ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» є єдиним законним власником спірних нежитлових приміщень. Отже, встановивши, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння власника поза його волею, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 12 березня

2018 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що дійсно позивач є власником нежитлових приміщень №№ 1-39 літ. «А-5», загальною площею 453,1 кв. м, по АДРЕСА_1 . Спірні приміщення №№ 83, 84 літ. «Ж», площею 26, 1 кв. м, належать відповідачу, відокремлені від інших приміщень, мають окремий вхід, розташовані на першому поверсі та не входять до складу нежитлових приміщень літ. «А-5», що розташовані в цокольному поверсі. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідоцтво про право власності на спірні приміщення позивачем отримано тільки 28 травня 2015 року, а дата реєстрації відбулась майже на два тижня раніше 15 травня 2015 року фактично без підстави виникнення права власності. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не є безумовною підставою для визнання права власності без підстави його виникнення, тому вважати, що позивач є власником спірного майна, немає підстав. Висновок судової будівeльно-технічної експертизи, який проведено при розгляді господарської справи і який покладено в основу рішення суду першої інстанції щодо тотожності площі та літер спірних нежитлових приміщень, на який посилався і суд першої інстанції, суперечить матеріалам справи, зокрема, відомостям КП «Харківське бюро технічної інвентаризації», відповідно до яких при проведенні інвентаризації нежитлової будівлі літ. «Ж» помилково вказано, що приміщення №№ 83, 84,

площею 26, 4 кв. м, розташовані в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-5», оскільки обстеженням від 25 січня 2016 року встановлено, що приміщення, якими користується ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат», відокремлені від інших приміщень, мають окремий вхід, розташовані на першому поверсі. Позивач не заявляв клопотання про призначення судової експертизи. Земельна ділянка, на якій розташовані спірні приміщення, знаходиться в оренді ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» до 2020 року, Харківська міська рада як власник земельної ділянки до участі у справі не залучалась.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року у справі № 922/6287/15 витребувано у ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» на користь позивача спірні нежитлові приміщення та встановлено, що єдиним законним власником спірних нежитлових приміщень є позивач, а також встановлено тотожність приміщень №№ 83, 84 літ. «А » по АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі літ. «Ж» за цією ж адресою. Судом апеляційної інстанції помилково не були застосовані до спірних правовідносин положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що судові рішення у справах № 2027/10520/12, № 922/6287/15 набрали законної сили, а тому встановлені зазначеними судовими рішеннями обставини не можуть бути поставлені під сумнів та не підлягають доказуванню в силу статті 82 ЦПК України.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_5 просить залишити касаційну скаргу ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» просить залишити касаційну скаргу ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

У відзивах заявники вказують на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 08 лютого 2018 року вартість спірних приміщень становить 124 210 грн, отже справа відноситься до категорії малозначних.

Відповідно до підпунктів а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Під час відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» з оскарженого судового рішення неможливо було встановити ціну позову у зв`язку з відсутністю даних про вартість спірних нежитлових приміщень.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року у справі № 922/6287/15 задоволено позов ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» та витребувано у ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» на користь ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення. Вказана постанова набрала законної сили. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05 квітня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року з посиланням на те, що справа є малозначною.

Колегія суддів не знаходить підстав для закриття касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» на постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2019 року стосується питання права, що має важливе значення для формування єдиної правозастосовчої практики (в тому числі єдності застосування норм права у цій справі та справі № 922/6287/15 за подбіних фактичних обставин справи. До того ж у цій справі 21 грудня 2018 року Верховним Судом приймалось судове рішення, справа до категорії малозначних віднесена не була.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

26 липня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 березня 1997 року між представництвом Фонду державного майна України у м. Харкові та ТОВ «Торгово-комерційна фірма «Дана» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1079-В-С,

пунктом 1.1 якого встановлено, що продавець продає, а покупець купує нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, орендоване ТОВ «Торгово-комерційна фірма «Дана» згідно договору оренди від 01 квітня 1996 року № 240.

06 жовтня 1997 року між сторонами зазначеного договору складено акт прийому-передачі майна державного підприємства № 1079-В-С, за яким продавець передав, а покупець прийняв продане 22 березня 1997 року шляхом викупу майно: приміщення літ. «А-5» № № 1-39, загальною площею 453,1 кв. м, по АДРЕСА_1.

Згідно акту прийому-передачі нежитлового приміщення літ. «А-5», №№1-39, цегляного, загальною площею 453,1 кв. м, орендованого ТОВ «Торгово-комерційна фірма «Дана», за адресою: АДРЕСА_1, від 18 жовтня 2005 року продавець передав, а покупець прийняв продане 22 березня 1997 року шляхом викупу нежитлове приміщення літ. «А-5», №№ 1-39, цегляне, загальною площею 453,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з реєстраційним посвідченням державного комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» нежитлові приміщення №№ 1-39, загальною площею 453,1 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 179, зареєстровані за

ТОВ «Торгово-комерційна фірма «Дана» та записані в реєстрову книгу

09 жовтня 1997 року за реєстровим номером № 1922.

Відповідно до витягу комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20 жовтня 2005 року № 8701751 право власності на нежитлові приміщення №№ 1-39 літ. «А-5», загальною площею 453,1 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1, зареєстровано за

ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» 21 вересня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу №1079-В-С від 22 березня 1997 року.

30 червня 2005 року на підставі договору оренди землі ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» надано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 179. Площа переданої в оренду земельної ділянки складає

0,0102 га.

Відповідно до пункту 15 вказаного договору земельна ділянка була передана для будівництва прибудови торгівельних павільйонів до житлового будинку та для експлуатації цього об`єкту. Строк дії договору оренди відповідно до пункту 8 складає: на період будівництва до 01 грудня 2006 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01 грудня 2029 року.

Вказаний договір зареєстровано у Харківській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» 30 червня 2005 року за №6999/05.

30 червня 2005 року на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки вказана земельна ділянка передана Приватному підприємству «Торгово-комерційна фірма «Дана».

30 січня 2015 року департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області на замовлення ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 під магазин продовольчих та непродовольчих товарів».

20 лютого 2015 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» виготовлено технічний паспорт на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок

№ АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-4, 4а, 5-22,

26-31, 33, 35, 39 , 73-88) по АДРЕСА_1 .

31 березня 2015 року департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області у Харківській області на замовлення

ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 під магазин продовольчих та непродовольчих товарів».

28 травня 2015 року ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» отримано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-22, 4а, 26-31, 33, 35, 39, 73-88, загальною площею 607,8 кв. м, літ. «А-5», що розташовані по АДРЕСА_1 , про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова

від 31 серпня 2012 року у справі № 2027/10520/2012 за позовом

ОСОБА_6 до Харківської міської ради визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлову будівлю літ. «Ж», загальною площею

28,4 кв. м, по АДРЕСА_1 .

03 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» укладено договір оренди нежитлового приміщення, пунктами 1.1, 1.2 якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлову будівлю літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 . Приміщення належить орендодавцю на праві власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року та додаткового рішення Московського районного суду м. Харкова

від 31 серпня 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року у справі № 2027/10520/2012 додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 .

Під час розгляду справи № 2027/10520/2012 судом апеляційної інстанції встановлено, що нежитлова будівля літ. «Ж», фактичною площею 26,4 кв. м, знаходиться у складі нежитлових приміщень цокольного поверху літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , а саме: приміщень №№ 83, 84, загальною площею 26,4 кв. м, що належать ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана». Суд зазначив про відсутність в матеріалах справи доказів того, що нежитлове приміщення, площею 28,4 кв. м, літ. «Ж» по АДРЕСА_1 будувалось за кошти ОСОБА_6 та йому надавалась земельна ділянка під забудову або з метою збереження самочинного будівництва та доказів того, що вона є окремо побудованою спорудою.

18 березня 2015 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» укладено два договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких продавець продав, а покупець придбав на умовах цього договору по 1/2 частці нежитлової будівлі літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У пункті 1.2 цих договорів визначено, що нежитлова будівля, 1/2 частка якої відчужується, належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року та додаткового рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року.

17 листопада 2015 року між ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» та Харківською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,0047 га, на якій знаходиться нежитлова будівля

літ. «Ж», інших об`єктів інфраструктури немає, строком до 01 жовтня

2020 року.

Згідно відповіді комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 10 листопада 2015 року за № 6704 нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, заінвентаризована у

2012 році, помилково визначена, як окрема нежитлова будівля. Ця нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, є частиною приміщень цокольного поверху літ. «А-5» по

АДРЕСА_1 , а саме: приміщення №№ 83 , 84, загальною площею 26,4 кв. м, заінвентаризовані у 2015 році на замовлення ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана».

Листом від 25 січня 2016 року комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, зокрема, про те, що 20 лютого 2015 року проведено нову інвентаризацію, відповідно до якої нежитлова будівля помилково зазначена як приміщення №№ 83, 84 площею 26,4 кв. м, розташовані у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-5». Обстеженням від 25 січня 2016 року встановлено, що приміщення, якими користується ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат», відокремлені від інших приміщень, мають окремий вхід, розташовані на першому поверсі.

04 лютого 2016 року департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області на замовлення ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 під магазин продовольчих товарів». Після проведення реконструкції площа об`єкта зменшилась з 28,4 кв. м до 26,1 кв. м. Державну реєстрацію речових прав на реконструйовану нежитлову будівлю літ. «Ж», загальною площею 26,1 кв. м проведено 10 березня 2016 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року у справі № 922/6287/15 рішення господарського суду Харківської області від 14 грудня 2017 року скасовано, позов задоволено, витребувано у ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» на користь ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення №№ 83, 84 в цокольному поверсі літ. « А -5» по АДРЕСА_1 , які зареєстровані як нежитлова будівля літ. «Ж» по АДРЕСА_1 .

08 лютого 2018 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» передав спірні нежитлові приміщення у власність ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями 328, 329 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна. Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України

від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15.

Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року у справі № 922/6287/15 задоволено позов ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» та витребувано у ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» на користь ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлові приміщення № № 83, 84 в цокольному поверсі літ. «А-5» по АДРЕСА_1, загальною площею 26,1 кв. м, які зареєстровані як нежитлова будівля літ. «Ж» по АДРЕСА_1. Судом встановлено, що ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана» є єдиним законним власником спірних нежитлових приміщень.

Під час розгляду справи № 922/6287/15 була проведена судова будівельно-технічна експертиза, відповідно до висновку від 31 березня 2017 року № 152 якої нежитлова будівля літ. «Ж», загальною площею 28,4 кв. м, та нежитлові приміщення № № 83, 84, загальною площею 28,4 кв. м, у цокольному поверсі будівлі літ. «А-5», а також громадський будинок літ. «Ж-1», загальною площею 26,1 кв. м, є тотожними.

Апеляційний суд на вищезазначені вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні віндикаційного позову, не взявши до уваги те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено тотожність спірних нежитлових приміщень та незаконність їх вибуття з володіння власника - ПП «Торгово-комерційна фірма «Дана». Також поза увагою суду апеляційної інстанції залишилась та обставина, що укладення договору про відчуження нежитлових приміщень ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат» з відповідачем відбулось через три дні після набрання законної сили постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2018 року у справі № 922/6287/15.

Суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 2027/10520/2012, № 922/6287/15, які набрали законної сили, про незаконність вибуття з володіння позивача спірних нежитлових приміщень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог у частині витребування спірних нежитлових приміщень на користь власника. Відповідач не спростував встановлені судом першої інстанції обставини справи.

Позовні вимоги у частині визнання права власності на спірні нежитлові приміщення не підлягають до задоволення, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18).

Таким чином, суд першої інстанції при вирішення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння належним чином виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір, задовольнивши позовні вимоги.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає скасуванню із залишенням у цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про витребування з володіння ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» нежитлових приміщень №№ 83 , 84 на цокольному поверсі приміщення літ. « А -5» по проспекту АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв. м, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно як нежитлова будівля літ. «Ж» по АДРЕСА_1 , скасувати.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року у вказаній частині залишити в силі.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана»частину судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, у сумі 3 524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович