Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 520/548/18

провадження № 61-5672св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , торгова компанія «Алмі» (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю),

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», публічне акціонерне товариство «Банк Восток»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на рішення Київського районного суду м. Одеси, у складі судді Петренка В. С., від 23 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С., від 27 лютого 2019 року.

Короткий зміст позовних заяв та їх обґрунтування

У січні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» (далі - ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення») звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , торгової компанії «Алмі» (підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», публічне акціонерне товариство «Банк Восток», про визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 жовтня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною

площею 2 612 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» стало власником зазначеного приміщення. Відповідно до пункту 1.2 договору купівлі-продажу майно належало продавцю -

ПАТ «Дельта Банк» на праві приватної власності на підставі мирової угоди від 26 червня 2011 року, укладеної між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «СТЕП-УА» та ТОВ «Півострів Пілот», затвердженої ухвалою Господарського суду

м. Києва від 12 липня 2011 року, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 19 вересня 2011 року. Вказував, що питання законності придбання вищевказаного нежитлового приміщення першим власником та чинність подальших угод щодо відчуження цього майна, зокрема ПАТ «Дельта Банк», було предметом дослідження низки господарських справ, предметом яких були позовні вимоги стосовно законності набуття права власності на спірне нерухоме майно, а судові рішення, які набрали законної сили, свідчать про законність придбання зазначеного нежитлового приміщення першим власником і чинність подальших угод щодо відчуження цього майна. Таким чином, на думку позивача, ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на законних підставах весь цей час було власником зазначеного нежитлового приміщення. ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» вказало, що у жовтні 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випадково дізналось про зміну власника зазначеного нежитлового приміщення, а саме про те, що 03 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В., реєстраційний № 880 , а у подальшому, 13 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та торговою компанією «Алмі» укладений договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. Вказало, що про зміну власника спірного нежитлового приміщення з ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на ОСОБА_1 , зі ОСОБА_1 на ОСОБА_2 та з ОСОБА_2 на торгову компанію « Алмі » йому нічого відомо не було. Більш того, ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» з 2011 року до часу подання позову здійснювало у зазначеному нежитловому приміщенні свою господарську діяльність. ОСОБА_1 здійснила відчуження спірного нежитлового приміщення ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 03 березня 2017року на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року, яке оскаржувалось в Апеляційному суді Одеської області, як таке, що винесене судом першої інстанції без повного з`ясування дійсних обставин справи. Таким чином, представник позивача зазначив, що викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не мала права 03 березня 2017 року відчужувати спірне нежитлове приміщення на користь ОСОБА_2 , оскільки ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» було його єдиним законним власником, а тому договір купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення, укладений 03 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , має бути визнаний недійсним. Позивач вважав, що торгова компанія «Алмі» права власності за недійсним договором купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення не набула. На думку позивача, оскільки спірне нежитлове приміщення вибуло внаслідок недійсного правочину та було придбано Торговою кампанією «АЛМІ», а у подальшому було придбано ОСОБА_3 в особи, яка не мала права його відчужувати, тобто вибуло з володіння законного власника не з його волі іншим шляхом, це майно відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України підлягає витребуванню на користь ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, вбудоване у багатоквартирний житловий будинок, загальною площею

2 612 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення, укладений 03 березня 2017 року між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В., реєстраційний № 880; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на його користь зазначене нежитлове приміщення.

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 серпня 2018 року відбулися електронні торги, на яких він придбав об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення, загальною площею 2 612 кв. м, розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за цією ж адресою, лот № 290838 . Вказаний об`єкт нерухомого майна було придбано ним за ціною 34 633 787,39 грн, розрахунок за об`єкт нерухомого майна було здійснено в повному обсязі. Зазначав, що 14 серпня 2018 року на підставі протоколу № 350042 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби видано акт про реалізацію предмета іпотеки № 565. На підставі статті 50 Закону України «Про іпотеку» 17 серпня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. видане свідоцтво про придбання ним об`єкта нерухомого майна з торгів, номер у реєстрі 68, право зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, на думку ОСОБА_3 , право власності ним набуто правомірно, у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а набуте майно не може бути витребувано у нього, що прямо передбачено частиною другою статті 388 ЦК України. Разом з тим, вказав на те, що

ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» не допускає його до об`єкту нерухомого майна, посилаючись на те, що вказане приміщення належить ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» і таке право він оскаржує в суді. Також, йому стало відомо, що 06 вересня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було вилучено запис про його право власності на вказані нежитлові приміщення, а право власності на спірні приміщення відновлене за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» без жодної правової підстави. На його думку, своїми діями ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» грубо порушує його право, що полягає у позбавленні можливості користуватися об`єктом нерухомого майна шляхом протиправного недопущення до приміщення, та невизнанні за ним права власності, а заходи досудового врегулювання, вжиті ним, що полягали у вимозі добровільно усунути перешкоди у користуванні не призвели до бажаних наслідків, оскільки ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» продовжує протиправно займати об`єкт нерухомого майна та продовжує спроби заволодіння його майном, що полягає у незаконній перереєстрації нежитлових приміщень.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення, площею 2 612 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути йому перешкоди у користуванні зазначеними нежитловими приміщеннями та земельною ділянкою шляхом їх вилучення та передачі йому; заборонити ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» та будь-яким іншим особам чинити перешкоди у користуванні ним нежитловими приміщеннями, площею 2 612 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено частково.Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлові приміщення,

площею 2 612 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями, площею 2 612 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, яка знаходиться за цією ж адресою, шляхом їх вилучення у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» та передачі ОСОБА_3 Заборонено ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні нежитловими приміщеннями, площею 2 612 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходиться за цією ж адресою. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2018 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1 , вибуло з володіння ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року, яке у подальшому було скасовано постановою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року, тобто вибуло з володіння власника поза його волею. Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що реалізація спірного нежитлового приміщення відбулася у примусовому порядку у зв`язку з невиконанням зобов`язань торговою компанією «Алмі», а тому зазначене майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, оскільки воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскільки ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірних нежитлових приміщень та земельної ділянки, проте його право власності не визнається ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», районний суд задовольнив позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами про визнання права власності на ці приміщення та земельну ділянку, а також заборонив ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» чинити перешкоди власнику у здійсненні ним права власності на ці об`єкти нерухомості.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного судувід 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного майна, яке було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень, на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому з урахуванням положень частини другої статті 388 ЦК України, районний суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» задоволенню не підлягають. Підставою вибуття спірного нерухомого майна з власності ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» був не правочин, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року, яке у подальшому було скасовано постановою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року, а тому відсутні підстави для визнання недійсними наступних правочинів, в тому числі й оспорюваного позивачем договору щодо відчуження цього майна, які були вчинені після скасованого судового рішення. Суд апеляційної інстанції погодився з тим, що право власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно іншим шляхом крім звернення до суду захистити неможливо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», з урахуванням заяви про зміну касаційної скарги, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_3 . відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено ПАТ АБ «Південний» після винесення 17 січня 2018 року Київським районним судом м. Одеси ухвали про заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного нежитлового приміщення. Суди попередніх інстанцій не перевірили доводи позивача про пов`язаність між собою усіх осіб, причетних до укладання угод про відчуження спірних нежитлових приміщень, що виключає добросовісність набуття ОСОБА_3 у власність зазначених приміщень. Суди не врахували положення статті 204 ЦК України щодо презумпції чинності правочину та не врахували, що договір купівлі-продажу від 07 жовтня 2011 року, на підставі якого ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» у 2011 році стало власником спірного нежитлового приміщення, є чинним. Суди залишили поза увагою, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року у справі № 520/15970/16-ц, яке було скасовано постановою Апеляційного суду Одеської області

від 22 березня 2018 року, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (провадження №14-415цс18). При цьому, суди попередніх інстанцій, правильно встановивши факт незаконного вибуття спірного нежитлового приміщення з володіння власника, дійшли помилкового висновку про неможливість його витребування у ОСОБА_3 як у добросовісного набувача та не звернули увагу на те, що спірні нежитлові приміщення були придбані на електронних торгах у порядку виконання виконавчого напису нотаріуса, який не є судовим рішенням, отже положення частини другої статті 388 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Суди не звернули увагу на те, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» не є власником земельної ділянки, яка була предметом позовних вимог ОСОБА_3 , та не перевірили чи були порушені права ОСОБА_3 у здійсненні права власності на спірну земельну ділянку. Суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тій обставині, що станом на день проведення електронних торгів щодо реалізації спірних нежитлових приміщень діяли заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2018 року у цій справі.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу, а також у відзиві на зміни до касаційної скарги торгова компанія «Алмі» просить залишити касаційну скаргу ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. На думку заявника, судами правильно встановлено, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем у розумінні статті 388 ЦК України, який придбав спірний об`єкт нерухомості у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а тому не може бути витребуваний власником.

У відзиві на касаційну скаргу, а також у відзиві на зміни до касаційної скарги ОСОБА_3 просить залишити касаційну скаргу ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Заявник вказує, що суди дійшли правильного висновку про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, який встановлено для виконання судових рішень.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

04 квітня 2019 року до Верховного Суду ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» направлено заяву про зміну касаційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» від 04 квітня 2019 року про зміну касаційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року прийнято до розгляду.

24 травня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 жовтня 2011 року між ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху та підвалу вбудованого у багатоквартирний житловий будинок, загальною площею 2 612,0 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 7-8).

Право власності на зазначене нежитлове приміщення першого поверху та підвалу було зареєстровано за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» 09 листопада 2011 року, реєстраційний номер 6337008

(т. 1, а. с. 29).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого

2017 року у справі № 520/15970/16-ц за позовом ОСОБА_1 ,

ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», ПАТ «Дельта Банк» про витребування майна позов

задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на користь ТОВ «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв . м, розташоване по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 104-106).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нежитлове приміщення, загальною

площею 2 612 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , 24 лютого 2017 року зареєстровано державним реєстратором Тулба О . О. КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Одеської області за ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 34022008) від 24 лютого 2017 року Підставою виникнення права власності ОСОБА_1 зазначено: ліквідаційний баланс, серія та номер: б/н, виданий 22 лютого 2017 року

ТОВ «Торгівельний центр «Південний»; акт приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданий 22 лютого 2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний»; протокол загальних зборів засновників, серія та номер: б/н, виданий 22 лютого 2017 року ТОВ «Торговий центр «Південний».

03 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке у цілому складається з нежилих приміщень загальною площею 2 612 кв. м, які розташовані на земельній ділянці, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що відчужується одночасно із земельною ділянкою

(т. 1, а. с. 76-77).

03 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049 (т. 1, а. с. 78-79).

13 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та торговою компанією «Алмі» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого

ОСОБА_2 передав у власність торговій компанії «Алмі» нежитлове приміщення, загальною площею 2 612,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу, вбудованого у багатоквартирний житловий будинок (т. 2, а. с. 16-18).

13 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та торговою компанією «Алмі» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до ОСОБА_2 передав у власність торговій компанії «Алмі» земельну ділянку,

площею 0,14 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :31:002:0049 (т. 2, а. с. 20-22).

Право власності на нежитлове приміщення, загальною площею

2 612,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване за торговою компанією «Алмі» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13 грудня 2017 року, номер запису про право власності 23902743 (т. 2, а. с. 19).

Право власності на вищевказану земельну ділянку також було зареєстроване за торговою компанією «Алмі» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13 грудня 2017 року, номер запису про право власності 23902803 (т. 2, а. с. 22-23).

Вищевказані нежитлові приміщення, загальною площею 2 612,0 кв. м, та земельна ділянка, загальною площею 0,14 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , були передані в іпотеку

ПАТ АБ «Південний» в рахунок забезпечення виконання зобов`язань торгової компанії «Алмі», які виникли на підставі кредитного договору

від 12 грудня 2017 року № АС2017-04949 та всіх додаткових угод до нього, що підтверджується договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. 13 грудня

2017 року, зареєстрованим у реєстрі за № 6829 (т. 2, а. с. 24-28).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року у справі № 520/15970/16-ц рішення Київського районного суду м. Одеси

від 07 лютого 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна скасовано. У задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»,

ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого, майна, витребування майна відмовлено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року у частині позовних вимог ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору

купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна скасовано. Провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»,

ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна закрито

(т. 1, а. с. 199-209).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 520/15970/16-ц (провадження № 14-415цс18) постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року залишено без змін.

16 травня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. видано виконавчий напис № 2162 про звернення стягнення на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

06 серпня 2018 року відбулися електронні торги, в результаті яких ОСОБА_3 придбав об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, площею 2 612 кв. м, а також земельну ділянку,

площею 0,14 га, кадастровий номер :31:002:0049, за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота

№ 290838, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 350042 (т. 2, а. с. 106-107).

Вказаний об`єкт нерухомого майна було придбано ОСОБА_3 за ціною 34 633 787,39 грн, розрахунок за об`єкт нерухомого майна було здійснено у повному обсязі згідно протоколу № 350042, що підтверджується копіями платіжних доручень від 08 серпня 2018 року № 02 та № 03

(т. 2, а. с. 108-109).

14 серпня 2018 року на підставі протоколу № 350042 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д. Є. видано акт № 56504979 про реалізацію предмета іпотеки (т. 2, а. с. 110-112).

17 серпня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. ОСОБА_3 було видано свідоцтво про те, що йому на праві власності належить майно, що складається з нежитлового приміщення, загальною площею 2 612,0 кв. м та земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Зазначене свідоцтво зареєстровано у реєстрі за № 68 (т. 2, а. с. 113).

На підставі зазначеного свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв. м, що знаходиться по

АДРЕСА_1 , було зареєстроване за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 серпня 2018 року, номер запису про право власності 27541542 (т. 2, а. с. 114).

22 серпня 2018 року нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв. м, та земельна ділянка, площею 0,14 га, кадастровий номер :31:002:0049, за адресою:

АДРЕСА_1 , були передані в іпотеку ПАТ «Банк Восток» з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором

від 22 серпня 2018 року № ОК2018-0443 (т. 2, а. с. 117-118).

04 вересня 2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Никифоровим В. О. було зареєстровано право власності за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1 на підставі постанови Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року, якою було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року у справі № 520/15970/16-ц.

11 вересня 2018 року за ОСОБА_3 на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 115, виданого 11 вересня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В., взамін зіпсованого свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. від 17 серпня 2018 року за реєстровим № 68, повторно було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності № НОМЕР_5

(т. 2, а. с. 168).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтями 328, 329 Цивільного кодексу Українипередбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК Україниякщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК Українивстановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» про визнання права власності на нерухоме майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, укладеного 03 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є правильними, оскільки зазначені способи захисту порушеного права власника за встановлених обставин цієї справи є неефективними.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15.

Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суди встановили, що постановою Апеляційного суду Одеської області

від 22 березня 2018 року у справі № 520/15970/16-ц, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого

2017 року, яким у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» було витребувано на користь ТОВ «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи № 520/15970/16-ц судом апеляційної інстанції було встановлено, що після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Отже, ОСОБА_1 не набула у встановленому законом порядку право власності на нежитлове приміщення, а реєстрація права власності на нерухоме майно відбулась у зв`язку із винесенням Київським районним судом м. Одеси рішення від 07 лютого 2017 року, яке в подальшому було скасоване постановою суду апеляційної інстанції.

Спірне нежитлове приміщення набуто у власність ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»за договором купівлі-продажу від 07 жовтня 2011 року і того ж дня внесено у реєстр запис № 2039 щодо права власності, правомірність якого не оспорено.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судами попередніх інстанцій було правильно встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, яке у подальшому було скасовано, тобто за відсутності волі власника.

За змістом частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) дійшла висновку про те, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Оскільки нерухоме майно придбано не внаслідок його примусової реалізації на виконання судового рішення, Велика Палата Верховного Суду вважала висновки судів попередніх інстанцій про неможливість витребування у добросовісного набувача спірних земельних ділянок помилковими.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону увагу не звернув, фактичні обставини справи у повному обсязі не встановив, не взяв до уваги, що спірне нерухоме майно було придбано ОСОБА_7 у результаті електронних торгів, проведених на виконання виконавчого напису нотаріуса, а не на виконання судового рішення. Крім того, виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки були здійснені після скасування заочного рішення суду Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року, на підставі якого ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на спірне приміщення та здійснила наступне відчуження спірного майна. Також суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що станом на день проведення електронних торгів щодо реалізації спірного нежитлового приміщення діяли заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду

м. Одеси від 17 січня 2018 року у справі, яка переглядається. Суд апеляційної не надав належної правової оцінки доводам ТОВ ««Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» щодо добросовісності поведінки ОСОБА_7 як набувача нежитлового приміщення, зокрема аргументам щодо того, що представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 здійснював також представництво інтересів попереднього відчужувача спірного приміщення - торгової компанії «Алмі» (т. 1, а с. 186), не з`ясував відповідних обставин і не перевірив доказів, що містяться у справі, зокрема щодо причин і обставин неодноразового перепродажу спірного приміщення протягом незначного строку (з 03 березня 2017 року до 06 серпня

2018 року). Залишивши поза увагою вказане, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Оскільки вказані недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, постанова апеляційного суду у частині вирішення первісних позовних вимог в частині витребування майна з чужого незаконного володіння та вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, вирішити спір з урахуванням способу захисту порушеного права, який є ефективним.

Керуючись статями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» про витребування майна з чужого незаконного володіння та вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю скасувати. Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович