Постанова

Іменем України

29 липня 2019 року

м. Київ

справа № 753/9946/16-ц

провадження № 61-28779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у складі судді Коренюк А. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової В. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, відповідач із 10 лютого 2013 року є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY, правовідносини з використання якого врегульовані Угодою користувача, розміщеною на сайті https:www.LiqPAY.com/ (далі - Угода користувача).

При проведенні в березні-травні 2014 року у web-інтерфейсі LIQPAY операцій відповідач безпідставно набув грошові кошти в сумі 32 540,00 грн внаслідок того, що поповнивши рахунок LIQPAY на суму 41 450, 00 грн, ініціював та отримав виконання від банка операції з перерахування на власні рахунки і рахунки третіх осіб коштів у загальній сумі 74 080,00 грн.

Вказані операції стали можливими у зв`язку з заміною старого інтерфейсу, у якому списання коштів відображалося через 1-2 години після здійснення платежу, на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технології обробки платежів, завдяки якому суми платежів списувалися негайно.

При цьому деякий час для перегляду архівних операцій користувачам нового інтерфейсу залишалася доступною стара версія інтерфейсу.

Тобто через архів операцій старого web-інтерфейсу LIQPAY відповідач мав можливість ініціювати здійснення переказу саме в старому web-інтерфейсі LIQPAY.

Посилаючись на наведене, банк просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 32 540,00 грн та відсотки за їх користування за період

із 05 травня 2014 року до 28 липня 2015 року в розмірі 11 641,20 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року узадоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та безпідставності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу

ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі публічного договору приєднання - Угоди користувача LIQPAY, тобто, є зобов`язальними, а тому до них не можуть бути застосовані норми статті 1212 ЦК України.

Крім того, апеляційним судом зазначено, що відповідно до пункту 3.7.1 Угоди банк мав право призупиняти роботу програмних і/або апаратних засобів, які забезпечують функціонування web-інтерфейсу LIQPAY, відтак, при допущенні відповідачем зловживання у користуванні послугами банку щодо перерахування коштів, позивач мав право самостійно зупинити роботу інтерфейсу з обслуговування відповідача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою назаочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що суди, відмовляючи у задоволенні позову, безпідставно не врахували тієї обставини, що ОСОБА_1 за допомогою web-інтерфейсу LIQPAY здійснив перекази, не забезпечені залишком коштів на його рахунку, в сумі 32 540,00 грн, які були врегульовані Угодою користувача даної послуги, тому вказані безпідставно набуті гроші повинні бути повернуті на підставі статті 1212 ЦК України.

Крім того, зазначає, що апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з інших мотивів відмови у задоволенні позову, а тому мав скасувати рішення районного суду або змінити його.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року провадження № 61-28779ск18 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому статтею

634 ЦК України, за угодою користувача запропонував необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання послуг з переказу грошових коштів за допомогою

web-інтерфейсу LIQPAY, правовідносини з використання якого врегульовані Угодою користувача.

10 лютого 2013 року ОСОБА_1 приєднався до Угоди користувача шляхом реєстрації у web-інтерфейсі LIQPAY.

Згідно із пунктом 3.3 Угоди користувача зобов`язання банку в рамках угоди обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів і передачею грошових коштів особам, яким вони призначені.

Відповідно до розділу 3 Угоди користувача банк виконує доручення клієнта, які містяться в дистанційному розпорядженні, відправленому банку.

Пунктом 3.5 Угоди користувача передбачено, що контрагент, на чию адресу клієнт ініціює переказ, вказується клієнтом в дистанційному розпорядженні. Зобов`язання банку по переказу грошових коштів на користь контрагента вважається виконаним з моменту виконання вказаного розпорядження.

Згідно з пунктом 1.4 цієї Угоди користувача, вона вступає в силу з моменту реєстрації клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY. Відповідно до розділу 3 Угоди банк виконує доручення клієнта, які містяться в дистанційному розпорядженні, відправленому банку.

Пунктом 3.2.2 Угоди користувача визначено, що авторизація на сайті www.LIQPAY.com для клієнтів проходить виключно за допомогою одноразового пароля OTP. У якості логіна для авторизації використовується номер телефону клієнта у міжнародному форматі, у якості пароля використовується восьмизначний динамічний пароль, який приходить у SMS на зареєстрований номер телефону клієнта.

Зобов`язання банку в рамках Угоди користувача обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів і передачею грошових коштів особам, яким вони призначені.

Пунктом 3.8 Угоди користувача передбачено, що інформація про суттєві зміни умов Угоди, зміни тарифів опубліковується не пізніше, ніж за три дні до набрання чинності таких змін.

У пункті 7.1.1 Угоди користувача передбачено, що у разі внесення банком в Угоду суттєвих змін, що впливають на можливість використовувати визначено при web-інтерфейсі LIQPAY клієнтом, банк повідомляє про них клієнта на сайті www.LIQPAY.com, не пізніше ніж за три дні до набрання чинності цих змін. У разі незгоди клієнта із змінами умов Угоди, останній вправі розірвати Угоду у вказаний строк.

Судами також встановлено, що у березні 2014 року було здійснено заміну старого інтерфейсу на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технології обробки платежів. При цьому для перегляду архівних операцій користувачам нового інтерфейсу залишався доступний старий інтерфейс. Відповідачем було використано вразливість нового інтерфейсу, яка полягала в тому, що через архів операцій старого інтерфейсу користувач мав можливість ініціювати здійснення переказу в старому інтерфейсі. В новому інтерфейсі переказ і відображення операції здійснювалось негайно, а проведення операцій відображалось протягом 1-2 годин. Операції в новому інтерфейсі не відображались і не впливали на залишок коштів в старому інтерфейсі.

Звертаючись до суду з зазначеним вище позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував на те, що відповідач протягом березня-травня 2016 року поповнивши рахунок системи на суму 41 450,00 грн, здійснив переказ коштів на свої рахунки та рахунки третіх осіб в сумі 74 080,00 грн і тим самим заволодів коштами банку в сумі 32 450,00 грн безпідставно.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з клієнта безпідставно набутих грошових коштів, банк посилався на статтю 1212 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі

№ 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, встановивши, що умови для виникнення кондикційного зобов`язання відсутні, оскільки здійснення відповідачем переказу грошових коштів у розмірі 32 540,00 грн, було врегульовані Угодою користувача даної послуги, зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для стягнення цих коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

При цьому відповідно до пункту 3.7.1 Угоди користувача банк мав право призупинити роботу програмних і/або апаратних засобів, які забезпечують функціонування web-інтерфейсу LIQPAY, тобто зупинити роботу інтерфейсу з обслуговування відповідача.

Посилання у касаційній скарзі на невідповідність мотивувальної частини рішення суду першої інстанції його резолютивній частині, не заслуговують на увагу, оскільки зазначення судом у мотивувальній частині про наявність підстав для задоволення позову є опискою суду, яка може бути виправлена, зокрема, за заявою позивача, оскільки всі інші обґрунтування суду першої інстанції свідчать про відсутність підстав для задоволення позову, що і зазначено в резолютивній частині рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд зазначив про невідповідність висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та при цьому залишив рішення суду першої інстанції без змін, спростовуються змістом ухвали апеляційного суду, у абзаці 7 та 25 мотивувальної частини якого зазначено про законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Частиною другою статті 410 ЦПК України визначено, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судовірішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик