Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 520/8590/15-ц

провадження № 61-32598св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 червня 2013 року їй належить на праві власності на 1/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Співвласниками домоволодіння є ОСОБА_3 , якому належить 1/3 частини, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , кожному з яких належить по 1/6 частини домоволодіння. Житловий будинок і надвірні споруди розташовані на земельній ділянці площею 1 136 кв. м. На самочинні споруди: прибудову під літ. «а2» та літню кухню під літ. «Л» свідоцтва про право власності не видавились. При видачі правовстановлюючих документів нотаріус взяла до уваги лист Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (далі - КП «ОМБТІ та РОН»), який зазначав не повний склад житлового будинку з надвірними спорудами. Зокрема до складу житлового будинку з надвірних споруд внесені лише споруди під літ. «Б» - сарай, І - цистерна, П, Ш - мостіння, №№ 1-4, 6, 7 - огорожа і не були внесені споруди під літ. «Г», «З» - літня кухня, «Е» - душ, «Ж» - вбиральня, «К» - гараж, ІV - теплиця, прибудова під літ. «а1». Житлова і підсобна площа будинку не відповідала технічним даним, а частина споруд взагалі не була внесена до правовстановлюючих документів, оскільки право на них заявила ОСОБА_2 , свідоцтво від 07 червня 2013 року не зазначає всіх складових 1/3 частини домоволодіння, яку вона успадкувала, а відповідачі не визнають її право на ці складові.

Посилаючись на викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , який у цілому складається із житлового будинку під літ. «А» загальною площею 135,6 кв. м, житловою - 66,5 кв. м, підсобною - 69,1 кв. м та надвірних споруд під літ. «Б» - сарай; «Г», «З» - літня кухня, «Е» - душ, «Ж» - вбиральня, «К» - гараж, 1 - цистерна, П, Ш - мостіння, ІУ - теплиця, №№ 1-4, 6, 7 - огорожа з тих підстав, що при видачі у 2013 році правовстановлюючих документів нотаріус взяла до уваги лист КП «ОМБТІ та РОН», який зазначав не повний склад житлового будинку з надвірними спорудами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч правовим положенням матеріального та процесуального права позивач не довела наявності у неї, чи у спадкодавця ОСОБА_2 , а так само й у попередніх власників житлового будинку по АДРЕСА_1 прав власності на таке домоволодіння у відмінному від зазначеного у свідоцтві № 4-438 складі, що було б ними набуто на будь-яких законних підставах.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , який у цілому складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 127,1 кв. м, житловою - 66,5 кв. м, та надвірних споруд під літерою «Б» - сарай; «Г», «З» - літня кухня, «Е» - душ, «Ж» - вбиральня, «К» - гараж, 1 - цистерна, П, Ш - мостіння, ІV - теплиця, №№ 1-4, 6, 7 - огорожа.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що станом на час прийняття позивачем спадщини за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 домоволодіння складалось із: житлового будинку під літ. «А» жилою площею - 66,5 кв. м, загальною площею 127,1 кв. м (135,6 кв. м - 8,5 кв. м під літ. «а2») та надвірних споруд під літ. «Б» - сарай, «Г», «З» - літня кухня, «Е» - душ, «Ж» - вбиральня, «К» - гараж, 1-цистерна, П, Ш - мостіння, ІV- теплиця, №№ 1-4, 6, 7 - огорожа, при цьому прибудови під літ. «а1», «Г», «З», побудовані до 05 серпня 1992 року, не належать до самочинного будівництва, вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/3 частини зазначеного домоволодіння і надвірних споруд та прибудов є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У серпні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що зважаючи на розбіжності у технічних паспортах, які містяться у матеріалах справи можливо дійти висновку про те, що позивач не довела наявності у неї, чи у спадкодавця ОСОБА_2 , a так само й у попередніх власників житлового будинку прав власності на домоволодіння у відмінному від зазначеного у свідоцтві НОМЕР_1 складі, що було б ними набуто на будь-яких законних підставах.

У жовтні 2017 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначено, що розбіжності в інвентаризаційних документах і стали причиною невірного визначення складу житлового будинку в правовстановлюючому спадковому документі ОСОБА_1 , і тому наявність такої розбіжності і стала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду і предметом судового розгляду, тому ця обставина не впливає на законність і обґрунтованість судового рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 2012 рік складалось із: житлового будинку під літ. «А» загальною площею 66,5 кв. м, підсобною - 69,1 кв. м (66,5 + 69,1=135,6 кв. м) та надвірних споруд під літ. «Б» - сарай, «Г», «З» - літня кухня, «Е» - душ, «Ж» - вбиральня, «К» - гараж, 1-цистерна, П, Ш - мостіння, ІУ - теплиця, №№ 1-4, 6, 7 - огорожа.

При цьому, споруду під літ. «Г» - літня кухня побудовано у 1965 році, а прибудову під літ. «а1» загальною площею 10,0 кв. м і літню кухню під літ. «Л» побудовано у 1977 році, які побудовані до 05 серпня 1992 року.

Самочинна прибудова під літ. «а2» загальною площею 8,5 кв. м (приміщення 3-3 площею 6,2 кв. м та 3-4 площею 2,3 кв.м) і літня кухня під літ. «Л» побудовані після 05 серпня 1992 року не підлягають включенню до загальної площі жилого будинку та до переліку надвірних споруд домоволодіння.

Станом на 1977 рік власником домоволодіння був ОСОБА_6 , а на 2012 рік власниками домоволодіння значились: ОСОБА_3 і ОСОБА_7 , яким належало 2/3 частини домоволодіння, а також ОСОБА_2 , якій належала відповідно 1/3 частини домоволодіння (по 1/6 частини). При цьому ОСОБА_3 і ОСОБА_7 належало по 1/3 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності за законом від 07 травня 2008 року, а ОСОБА_2 належала 1/6 частини на підставі договору дарування від 25 квітня 2000 року і 1/6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 грудня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 Після його смерті 1/3 частини домоволодіння успадкувала ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 червня 2013 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків,садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за № 830/19568 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що домоволодіння по АДРЕСА_1 на день прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_7 складалось із: житлового будинку під літ. «А» жилою площею - 66,5 кв. м, загальною - 127,1 кв. м (135,6 кв. м - 8,5 кв. м під літ. «а2») та надвірних споруд під літ. «Б» - сарай, «Г», «З» - літня кухня, «Е» - душ, «Ж» - вбиральня, «К» - гараж, 1 - цистерна, П, Ш - мостіння, ІV - теплиця, №№ 1-4, 6, 7 - огорожа, при цьому прибудови під літ. «а1», «Г», «З» побудовані 05 серпня 1992 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У технічному паспорті від 13 вересня 2012 року на спірний будинок у графі «рік побудови зазначено 1955 рік, тобто, спірний будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже, померлий ОСОБА_7 набув за життя право власності на вказане домоволодіння, яке переходить у порядку спадкування до ОСОБА_1 .

Отже, позивачем обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. Проте згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик