Постанова

Іменем України

10 вересня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/10826/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Мельника Я.С.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Числовська Ірена Вітольдівна ,

на рішення Дарницькогорайонного суду м. Києва

в складі судді Заставенко М.О.

від 15 травня 2019 року

по справі №753/21232/18 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фангарант Груп», Товариство) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обгрунтування позовних вимог вказував, що 17.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «М П К» (далі - ТОВ «М П К») та відповідачем укладено договір №2 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, згідно умов якого ОСОБА_1 передано в оренду на умовах лізингу «Шини автомобільні 315/70 R22.5 KORMORAN ROADS D TL 154 у кількості 4 штуки», встановленою вартістю 36 888,88 грн (далі - товар). Передача товару відповідачу засвідчена підписом останнього на договорі. Адреса експлуатації товару визначена у договорі: АДРЕСА_1 . Умови пакету фінансування: платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів) становить 7 377,77 грн, кількість місячних платежів, крім першого, 2; розмір місячних платежів: щомісяця рівними частинами - 14 755,56 грн, вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до клієнта: виплата всіх зобов`язань за договором. Станом на 26.10.2018 відповідач не виконав прийнятих на себе, відповідно до положень умов Пакету фінансування та п. 10.4.2 Договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. За весь період дії договору відповідачем сплачено 17.07.2017 - 7 377,77 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем складає 69 351,11 грн, з яких: 29 511,11 грн - заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 39 840,00 грн - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2. Договору.

За вказаних обставин просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 69 351,11 грн.

Відповідач позов не визнав та подав відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Посилався на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами набуття права вимоги за зобов`язаннями, що виникли між відповідачем та ТОВ «М П К» за договором №2. Зазначив, що повідомлення про набуте ТОВ «ФК «Фангарант Груп» право вимоги за договором від 17.07.2017 разом із вказаним розміром заборгованості на адресу ОСОБА_1 не надсилалося, а отже даних щодо отримання повідомлення про відступлення права вимоги, як передумови виконання грошової вимоги, новому кредитору матеріали справи не містять. Також, позивачем не надано інших належних та допустимих доказів письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги.

Крім того, зазначив про те, що вимога позивача про стягнення неустойки у розмірі 39 840,00 грн є явно завищеною та спрямована на безпідставне збагачення позивача за рахунок відповідача, у зв'язку з чим може бути зменшена судом на підставі ст. 551 ЦК України.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання відповідача на ту обставину, що позивачем не надсилалося відповідачу письмове повідомлення про відступлення права вимоги є безпідставним, оскільки відповідно до п. 8.1 договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центра - ТОВ «ФК «Фангарант Груп» в момент підписання договору. Вважав безпідставними твердження відповідача про те, що розмір неустойки є завищеним та таким, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, позивач вважає безпідставним, оскільки чинним законодавством України не встановлено критерії щодо розміру нарахування неустойки. Всі умови були чітко визначені в договорі та відповідач своїм підписом повністю погодився з такими умовами, в тому числі щодо розміру та порядку нарахування неустойки за невиконання умов договору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість за договором №2 в сумі 69 351,11 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказував на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Як на підставу скасування рішення суду вказував на те, що позивачем не доведено факт переходу до нього права вимоги за договором №2 від 17.07.2017, укладеним між ТОВ «М П К» та ОСОБА_1 Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про набуте ТОВ «ФК «Фангарант Груп» право вимоги за даним договором із зазначенням суми заборгованості. Також, позивачем не надано інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позичальник письмово попереджався про відступлення права грошової вимоги до фактора.

Суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки з підстав, передбачених ст. 551 ЦК України, особливо враховуючи, що сума неустойки значно перевищує розмір заборгованості та з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» споживач є слабкою стороною в договірних відносинах.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав відзив, в якому посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними та необгрунтованими, просив залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу - без задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 серпня 2015 року між ТОВ «ФК «Фангарант Груп» (процесинг-центр) та ТОВ «М П К» (постачальник) укладено договір №, згідно умов якого постачальник постачає товари клієнтам та відступає процесинг-центру права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за договорами з клієнтами, а процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлених позичальником процесинг-центру прав разом з усіма правовими вимогами до клієнта, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів та надання послуг.

17 липня 2017 року між ТОВ «М П К» та ОСОБА_1 укладено договір №2 про отримання товарів в системі Плати Пізніше (далі - Договір).

Згідно п. 1 Договору, ОСОБА_1 передано в оренду на умовах лізингу «Шини автомобільні 315/70 R 22.5 KORMORAN ROADS D TL 154 - 4 штуки».

В п. 2 Договору встановлено загальну суму платежів - 36 888,88 грн. Передача товару ОСОБА_1 засвідчена підписом відповідача на договорі. Адреса експлуатації товару визначена у Договорі: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4 Договору передбачено, що умови пакету фінансування: платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів) становить 7 377,77 грн, кількість місячних платежів (крім першого) 2, розмір місячних платежів: щомісяця рівними частинами - 14 755,56 грн, вид договору: для товарів - прямий лізинг. Перехід права власності до клієнта: виплата всіх зобов`язань за договором.

В пункті 7 Договору зазначено: Процесинг-центр: ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп».

Згідно п. 8.1 Договору відповідач отримує товар від постачальника на умовах договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів клієнту. В момент підписання договору всі існуючи та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центру.

Відповідно до п. 13.1 Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку, визначеного періодом та кількістю періодичних платежів, якщо інше у вказано в пакеті фінансування. Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо зобов`язання сторін за Договором на кінець строку його дії не є погашеними.

Відповідно до п. 8.2. Договору порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно наказу №1 від 13.03.2015, що є невід`ємною частиною Договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua.

Згідно п. 9.1 Договору якщо за умови пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання договору клієнтом та постачальником. Підпис клієнта на договорі свідчить про отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правильно встановлено судом ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови Договору, а саме відповідачем здійснено лише один платіж 17.07.2017 в розмірі 7 377,77 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість (а.с. 5).

Висновок суду першої інстанції, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе за Договором зобов`язань щодо своєчасного та в повному обсязі погашення зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, є таким, що відповідає доказам, наявним в матеріалах справи.

Так, згідно розрахунку заборгованості станом на 26.10.2018, наданого ТОВ «ФК «Фангарант Груп», заборгованість ОСОБА_1 за основним зобов'язанням з оплати вартості отриманого товару складає 29 511,11 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які спростовують розмір заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару у розмірі 29 511,11 грн.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед ТОВ «ФК «Фангарант Груп» та розміру грошового зобов`язання за основним зобов'язанням з оплати вартості отриманого товару в сумі 29 511,11 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що до позивача не перейшло право вимоги за Договором від 17.07.2017, укладеним між ТОВ «М П К» та ОСОБА_1 , оскільки в п. 8.1. даного Договору сторони погодили, що клієнт отримує товари (послуги) у постачальника на умовах Договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центра, яким згідно п. 7 Договору є ТОВ «ФК «Фангарант Груп». До того ж, в Договорі зазначено реквізити для оплати, в яких одержувачем вказано ТОВ «ФК «Фангарант Груп» (а.с. 6).

Крім того, факт наявності у ТОВ «ФК «Фангарант Груп» права вимоги до ОСОБА_1 за Договором від 17.07.2017 встановлено в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 04.07.2018, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09.03.2018 у справі за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди). Ухвала набрала законної сили.

В ухвалі від 04.07.2018 Апеляційного суду м. Києва, зокрема встановлено, що за договором №2 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше від 17 липня 2017 року, укладеним між ТОВ «М П К» та ОСОБА_1 , останній є покупцем товару (шини автомобільної 315/70 R22.5 KORMORANROADSDTL150 у кількості 4 штук), а тому є споживачем. Та обставина, що за договором, кошти ОСОБА_1 зобов`язаний був сплачувати ТОВ «ФК «Фангарант Груп», до якого перейшло право вимоги, не змінює його статусу, як споживача.

Таким чином, є безпідставними доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять інших доказів, які підтверджують відступлення права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 позивачу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності в матеріалах справи доказів наявності у позивача права заявляти вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу, спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення неустойки (суми штрафних санкцій), з огляду на таке.

Пунктом 12.1. Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність, встановлену цим договором, правилами та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 12.2 Договору, у разі прострочення сплати платежів на строк 10 календарних днів клієнт сплачує неустойку в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 10 відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за договором отримання товарів на умовах лізингу.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 26.10.2018, сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до умов п. 12.2. Договору становить 39 840,00 грн.

За приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором а бо законом, зокрема сплата неустойки.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення неустойки. Судом правомірно не взято до уваги твердження відповідача про завищений розмір неустойки, оскільки розмір неустойки не завищено, а розраховано відповідно до умов Договору. Про умови Договору відповідач був обізнаний, про що поставив свій підпис на ньому.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що відповідач посилався на положення ст. 551 ЦК України, якою визначено підстави для зменшення розміру неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, звертаючись до суду з відзивом на позов вказував на те, що суд на підставі статті 551 ЦК України має підстави для зменшення розміру неустойки, оскільки відповідач є споживачем та відповідно до Закону України «Про захист прав споживачі» слабкою стороною в договірних відносинах.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказаним доводам відповідача не надав правової оцінки та не навів мотивів відхилення таких доводів.

Відтак, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та безпідставно не застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до даних правовідносин, - положення статті 551 ЦК України.

За приписами п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що суд не застосував ст. 551 ЦК України, рішення суду в частині позовних вимог про стягнення неустойки підлягає зміні.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення неустойки, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного судочинства та статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, як на підставу зменшення розміру неустойки ОСОБА_1 вказував на те, що він є споживачем, а відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» слабкою стороною в договорі, відтак є несправедливими умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми неустойки у разі невиконання ним своїх зобов`язань за договором.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Також, про споживача, як слабку сторону в договірних відносинах, висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі №1-12/2013, в якому зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, 2, ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Також, як зауважив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 №15-рп/2011 межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Отже, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцем.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції істотними обставинами в розумінні вказаних положень закону вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 є споживачем, тобто слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Разом з тим, колегія суддів враховує, тривалість невиконання умов договору, а саме що відповідачем не здійснено жодного платежу після отримання товару. Крім того, після отримання рішення третейського суду, та після скасування цього рішення апеляційним судом, яким встановлено обставини належності позивачу права вимоги за договором, відповідачем також не здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості.

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги розмір зобов`язання з оплати вартості отриманого товару в сумі 29 511,11 грн, тривалість невиконання зобовязання, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру неустойки з 39 840 грн 00 коп. до 29 511 грн 11 коп, тобто до розміру заборгованості за основним зобов`язанням.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Числовська Ірена Вітольдівна ,- задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року в частині стягнення неустойкиу розмірі 39 840 грн 00 коп. - змінити, зменшивши розмір неустойки з 39 840 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп. до 29 511 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот одинадцять) грн 11 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

Я.С. Мельник