Провадження №2-з/760/325/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Так, позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним ОСОБА_1 просить суд визначити проживання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити її проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , за місцем її проживання; визначити проживання малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишити її проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , за місцем її проживання.

Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним ОСОБА_2 просить визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їхнім батьком, ОСОБА_2 .

24.10.2019 ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у зазначеній справі, та яка була отримана головуючим суддею безпосередньо 04.11.2019.

Так, у своїй заяві сторона позивача просить вжити заходи забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили, шляхом:

заборони ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 ,зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_3 , у побаченнях, спілкуваннях та проведенні разом часу із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

заборони іншим особам вчиняти будь-які дії спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 ,зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_3 , у побаченнях, спілкуваннях та проведенні разом часу із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

встановлення наступного графіку перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачем та відповідачем: 14 год. четверга до 08 год. понеділка - з позивачем, з 08 год. понеділка до 14 год. четверга - з відповідачем.

Заява обґрунтована тим, що до квітня 2019 року ОСОБА_1 з обома доньками проживали разом, 10.04.2019 ОСОБА_2 забрав молодшу доньку, ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 її не повернув. На даний час ОСОБА_2 та його батьками чиняться перешкоди у спілкуванні позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним з ОСОБА_7 . Крім того, вказує на те, що від ОСОБА_2 отримали вказівку працівники дитячого садочку щодо недопуску ОСОБА_1 до доньки ОСОБА_8 .

Заявник посилається на те, що така ситуація з відсторонення ОСОБА_1 від дитини призводить до послаблення сімейних та психо-соціальних зв`язків між нею та донькою ОСОБА_7 . З кожним днем, коли мати не допускається до дитини, такі зв`язки стають дедалі слабкішими, дитина відвикає від матері, починає її сприймати, як сторонню особу.Враховуючи те, що підготовче судове засідання було відкладене на 09.12.2019, а рішення суду, з урахуванням можливості його апеляційного оскарження, набере законної сили через значний проміжок часу, на думку заявника, вбачається, що в разі задоволення судом первісного позову, за умови подальшого перешкоджання у побаченнях із ОСОБА_7 , заявник дуже не скоро побачиться зі своєю донькою.

Вказує на те, що значне послаблення родинних зв`язків між заявником та ОСОБА_7 та зміцнення, відповідно, зв`язків між останньою та ОСОБА_2 призведе до ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення первісного позову, оскільки дитина може настільки звикнути до спілкування з ним, до відсутності матері, і настільки відвикне від спілкування з заявником, що під час виконання рішення у дитини може виникнути внутрішній опір під час її передачі заявнику. Крім того, тривале відсторонення дитини від матері, позбавлення її материнської любові та піклування формує у дитини невірне уявлення про роль матері у стосунках із дитиною, що може в подальшому призвести до такого ж відсторонення ОСОБА_8 від власних дітей.

Тому заявник вважає за доцільне застосувати обрані ним заходи забезпечення позову.

У обґрунтування заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 , у побаченнях, спілкуваннях та проведенні разом часу із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлення наступного графіку перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачем та відповідачем: 14 год. четверга до 08 год. понеділка - з позивачем, з 08 год. понеділка до 14 год. четверга - з відповідачем, заявником зазначено, що ОСОБА_2 умисно перешкоджає побаченням заявника з ОСОБА_7 , тим самим послаблюючи зв`язки між ними, в результаті чого заявник вимушений постійно викликати органи поліції, та надсилати листи до відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним з проханням надати можливість побачитися із дитиною. Обрання таких заходів забезпечення позову сприятиме не тільки ефективному виконанню судового рішення, але й налагодженню рівноцінних стосунків між ОСОБА_7 та її батьками, що, на переконання заявника, очевидно відповідає інтересам дитини, яка має право підтримувати рівноцінні стосунки з обома батьками. Заявник звертає увагу суду на те, що графік перебування ОСОБА_8 у батьків складений таким чином, щоб забезпечити рівноцінний (по півтижня) час перебування дитини з кожним із них.

Щодо необхідності застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони іншим особам вчиняти будь-які дії спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуваннях та проведенні разом часу із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник посилається на те, що батьком ОСОБА_2 та представниками навчально-виховних закладів, де перебувала ОСОБА_9 , за вказівкою позивача, навіть за втручання працівників поліції чиняться перешкоди заявнику у спілкуванні із ОСОБА_7 .

Крім того, заявник вважає, що застосування вказаних заходів жодним чином не порушує прав та законних інтересів інших осіб, а також не порушує прав учасників процесу.

З огляду на наведене, просить задовольнити заяву.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки, не ґрунтується на вимогах закону, і вимоги, зазначені в ній є нічим іншим як позовними вимогами, порядок вирішення яких є дещо іншим, ніж вирішення їх у спосіб через забезпечення позову.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява позивача задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: