Справа № 522/6188/19
Провадження № 2/522/5447/19
05 вересня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
Адвокат Козлов А.В. який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , 11.04.2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 21 313,00 грн., процентів за прострочення повернення позики у розмірі 1 208,00 грн. та судових витрат.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 13 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулась до позивача, ОСОБА_1 , з проханням позичити їй грошові кошти у розмірі 800 дол. США, для здійснення підприємницької діяльності на придбання товару, тощо. На підтвердження домовленості сторін відповідачка власноруч написала розписку, оригінал якої знаходиться у позивача. Строк повернення позики складав 16.12.2018 року. Посилався на те, що строк повернення позики сплинув, проте кошти відповідачка до теперішнього часу не повернула. На неодноразові звернення позивача відповідачка не відреагувала та добровільно свої боргові зобов`язання не виконала, тому позивач змушений звернутись до суду з дійсним позовом.
До суду 19.04.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації боржника, якою зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 15.06.2001 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 23.04.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк на усунення недоліків. 10.05.2019 року представником позивача було подано заяву, якою усунуто недоліки, встановлені в ухвалі суду від 23.04.2019 року.
Ухвалою суду від 17.05.2019 року справу провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання.
У підготовче судове засідання 24.06.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.
Ухвалою суду від 24.06.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 23.07.2019 року.
У судовому засіданні 23.07.2019 року позивач подані позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, надав суду для огляду оригінал розписки від 13.11.2018 року.
Розгляд справи був відкладений на 05.09.2019р. у зв`язку з першою неявкою відповідачки.
У судове засідання 05.09.2019 року сторони не явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Позивач надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та слухати справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження у зв`язку з неявкою відповідача у судові засіданні.
Відповідачка в судове засіданні не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, жодних клопотань до суду не заявляла та відзиву не надала.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних зобов`язальних правовідносинах.
Так, 13 листопада 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передала відповідачці кошти в еквіваленті 800 доларів США в якості позики на строк до 16.12.2018 року.
Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_2 підтвердила отримання та обов`язок повернення коштів в еквіваленті 800 доларів США в якості позики на строк до 16.12.2018 року. , яка надавалась суду для огляду .
Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернула, чим взяті на себе зобов`язання не виконала.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передала відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язалась повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченим розпискою (а.с.14).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 525 ЦК України визначає, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Керуючись статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Суд зазначає, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Таким чином позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконала умови договору позики, передала відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання у цілому не виконала, у визначений термін борг не повернула.
З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів в еквіваленті 800 доларів США у якості позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с.14), у зв`язку з чим підлягає задоволенню вимогу про стягнення боргу за курсом НБУ станом на 09.04.2019р. у гривні, тобто в розмірі 21 313 грн.
Відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, з аналізу вищезазначених норм та на підставі того, що у договорі позики від 13.11.2018 року не встановлено розміру процентів за користування позикою, позивач має право на нарахування відсотків від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст. 1048 ЦК України.
Тобто, у зв`язку із неповерненням позичальником суми позики своєчасно, його борг складає: суму основного боргу, проценти за позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами.
Згідно розрахунку позивача, проценти за користування позикою за період із грудня 2018 року по квітень 2019 року складає 1 208, 00 грн..
Розрахунок відсотків
Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
Розраховується за формулою: [відсотки] = [Сума боргу] ? [Ставка відсотків (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]
Вказаний відсоток: 18% на рік згідно даних сайту НБУ.
Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Відсотки
Всього: 1 208.71
Відсотки за користування позикою складають 1 208.71 грн.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Проведені позивачем розрахунки не ставляться судом під сумнів та відповідачем жодних доказів на їх спростування не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 13.11.2018 року у розмірі 21 313, 00 грн. та проценти за користування грошовими коштами за період із грудня 2018 року по квітень 2019 року складає 1 208, 00 грн..
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 768, 40 грн., який підлягає стягненню з відповідача (а.с.5).
Щодо вимог про стягнення з відповідачки витрат за правову допомогу у розмірі 5300 грн., то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як зазначив Верховний суд у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі №301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Між тим, на виконання вищевказаних вимог Закону стороною позивача не було надано до суду відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт та документів, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а отже не підтверджено належним чином здійсненні позивачем витрати на правову допомогу адвоката.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 5300 грн., тому в цій частині позову відмовляє.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 10, 11, 15-16, 203, 204, 215, 526, 530, 533, 536, 545, 612, 625, 640, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 263, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 13.11.2018 року у розмірі 21 313, 00 грн. (двадцять одну тисячу триста тринадцять гривень 00 копійок) та проценти за користування грошовими коштами за період із грудня 2018 року по квітень 2019 року складає 1 208, 00 грн. (одну тисячу двісті вісім гривень 00 копійок).
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде складено 05.09.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.