ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Кодрян Л.І. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/029, згідно якого банк зобов`язався надати йому грошові кошти в розмірі 39 996 дол. США для поточних потреб. З метою забезпечення виконання зобов`язань по вказаному договору додатково було укладено іпотечний договір № 991/08-КЛЗ/030 від 09.09.2008 року, до якого 06.07.2009 року та 08.12.2010 року були внесені зміни.

20 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 4206 про звернення стягнення на домоволодіння ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за вищевказаним кредитним договором в розмірі 93510, 20 дол.США., що забезпечений зазначеним іпотечним договором.

Позивач вказує, що письмових вимог від відповідача щодо повернення боргу він не отримував, про вищевказаний виконавчий напис йому стало відомо від працівників органу ДВС після відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено всупереч вимог чинного законодавства, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при його вчиненні нотаріус не пересвідчився в його безспірності та вчинив виконавчий напис з порушенням умови щодо трирічного строку виникнення у Банку права вимоги. Крім того, вважає, що нотаріальна дія щодо вчинення вказаного виконавчого напису нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинена за межами його нотаріального округу.

При цьому позивач посилається на те, що відповідач не подав нотаріусу необхідні документи для одержання виконавчого напису, перелік яких передбачений п.п.1, 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи. Вважає, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості можуть бути первинні документи, оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте, таких документів відповідач нотаріусу не надав.

Позивач зазначає, що відповідно п.п.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Проте, всупереч вказаним вимогам, він не був повідомлений належним чином про надсилання відповідачем вимоги про усунення порушень, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи, яка не містить оригіналу розрахункового документу про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання йому письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язань.

Позивач вказує, що у виконавчому написі не зазначено, коли настав строк платежу, що дає підстави вважати про відсутність у матеріалах нотаріальної справи графіку повернення кредитних коштів та свідчить про те, що нотаріус не пересвідчився, що заборгованість є безспірною.

Позивач зазначає, що відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року . Проте, нотаріус не звернув увагу на те, що з дня виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, оскільки останній платіж ним було здійснено 26.08.2014 року. Відповідно до умов основного договору банк мав право вимагати погасити кредит в повному обсязі ще з 24.11.2014 року, а вчинення виконавчого напису відбулося 20.03.2018 року, тобто всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства. Зазначає, що строк повернення заборгованості за основним договором настав ще станом на 17.04.2013 року, що підтверджується листом-вимогою відповідача до нього від 17.04.2013 року № 19-1-1837, в якому Банк встановив строк добровільного повернення кредитних коштів з відсотками до 20.05.2013 року, при цьому відповідач до нотаріуса звернувся більше ніж через три роки.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 березня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 4206, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, № свідоцтва 7425; м.Київ, пров.Музейний АДРЕСА_2 , про звернення стягнення на домоволодіння ОСОБА_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у розмірі 93 510,20 дол.США, які виникли за кредитним договором № 991/08-КЛ/029 від 09.09.2008 року, забезпеченим іпотечним договором №991/08-КЛЗ/030 від 09.09.2008 року.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 березня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 4206, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, № свідоцтва 7425; м.Київ, пров. Музейний АДРЕСА_3 . АДРЕСА_2 , про звернення стягнення на домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у розмірі 93 510,20 дол.США, які виникли за кредитним договором № 991/08-КЛ/029 від 09.09.2008 року, забезпеченим іпотечним договором №991/08-КЛЗ/030 від 09.09.2008 року.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 6018 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а не дотримання нотаріусом діючого норм законодавства при вчиненні виконавчого напису, що є предметом спору у даній справі, а такі формальні підстави не можуть бути наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того відповідач вважає, що процедура вчинення оспорюваного виконавчого напису здійснена з дотриманням норм Закону України «Про іпотеку», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, на адресу боржника надсилалося повідомлення про порушення основного зобов`язання, що підтверджується доказами, що є у матеріалах справи.

Відповідач зазначає, для вчинення виконавчого напису нотаріусу Банком були надані документи, перелік яких передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним.

Також відповідач вважає, що розмір стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеним та не відповідає співмірності складності справи з виконаними роботами

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/029 від 09.09.2008 року, згідно якого Банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти зі сплатою 15 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному у додатку № 1 до договору, в межах максимального ліміту заборгованості до 39 996 дол.США.

Відповідно до п.7.3 вказаного договору про надання відновлювальної кредитної лінії, договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (том1 а.с.106-114).

Згідно додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/029 від 09.09.2008 року, укладеної 06.07.2009 року, сторони прийшли до взаємної згоди, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 15 процентів річних та комісій, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 43289,76 дол.США, згідно графіку зниження максимального ліміту заборгованості та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 08.09.2023 року на умовах, визначених договором (том 1 а.с.122-124).

Відповідно до додаткової угоди № 2 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/029 від 09.09.2008 року, укладеної 08.12.2010 року, сторони прийшли до взаємної згоди, зокрема, щодо встановлення нової процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 15,86 відсотків річних, встановлення нового кінцевого терміну повернення кредитної заборгованості за договором, а саме до 08.09.2028 року, включно (том 1 а.с.127-129).

Згідно договору про внесення змін № 1 до договору кредиту № 991/08-КЛ/029 від 09.09.2008 року, укладеного 26.08.2014 року, сторони, за взаємною згодою, внесли зміни до умов кредитування щодо порядку погашення заборгованості (том 1 а.с.118-119).

Для забезпечення виконання зобов`язань по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/029 від 09 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 991/08-КЛЗ/030, посвідчений 09.09.2008 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В., зареєстрований в реєстрі № 3147, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (том 1 а.с.72-83).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/029 від 09 вересня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» 20.03.2018 року звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. з заявою про вчинення виконавчого напису шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяви про вчинення виконавчого напису додано: іпотечний договір; копія кредитного договору; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; копія розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку, що підтверджують надіслання письмової вимоги про усунення порушення зобов`язанням; інформаційна довідка № 100550920 від 17.10.2017 року; документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та документи представника стягувача за довіреністю (том 1 а.с.70-71).

Згідно розрахунку заборгованості від 20.11.2017 року за договором № 991/08-КЛ/029 від 09 вересня 2008 року, наданого відповідачем, станом на 12.09.2017 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитом складає 93510.20 дол.США (том 1 а.с.105).

20 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., на підставі ст.ст.34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 ,вчинено виконавчий напис нотаріуса серії ННВ 318645, зареєстрований в реєстрі за № 4206 щодо звернення стягнення на домоволодіння (житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу АЕВ № 512132 від 30.07.2001 року. Зазначене нерухоме майно, на підставі іпотечного договору № 991/08-КЛЗ/030, посвідченого 09.09.2008 року, приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В., зареєстрованого в реєстрі № 3147, договору № 1 про внесення змін до іпотечного договору № 991/08-КЛЗ/030 від 09.09.2008 року, посвідченого 06.07.2009 року та договору № 2 про внесення змін до іпотечного договору № 991/08-КЛЗ/030 від 09.09.2008 року, посвідченого 08.12.2010 року було передано в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/029 від 09 вересня 2008 року, кредитором за яким є ПАТ «Укрсоцбанк». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником по кредитному договору є ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, пропонує задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 05 квітня 2015 року по 12 вересня 2017 року, а саме: строкова заборгованість - 37187,01 дол. США, прострочена заборгованість 4336,75 дол. США; строкова заборгованість по нарахованих відсотках 2067, 17 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованих відсотках 49919,27 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 93510,20 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (том 1 а.с.69).

10 липня 2018 року державним виконавцем Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пожидаєвою-Чистик Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56730917 по примусовому виконанню виконавчого напису № 4206, вчиненого 20.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 (том 1 а.с.22).

Звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. № 4206 від 20.03.2018 року таким, що не підлягає виконанню, позивач посилався на те, що вказаний напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога відповідача для вчинення нотаріусом виконавчого напису не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення виконавчого напису.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Виходячи з положень ст.87 Закону України Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.04.2013 року на адресу позивача відповідачем було направлено Лист-вимогу про дострокове стягнення заборгованості в сумі 66853,19 дол. США, в якому позивачу запропоновано, в строк до 20 травня 2013 року, погасити заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/029 від 09 вересня 2008 року, яка станом на 17.04.2013 року становить 66853,19 доларів США з яких 40449,06 доларів США поточна заборгованість по кредиту, 2174,70 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 11748,13 доларів США строкова заборгованість за відсотками, 12481,30 доларів США прострочені відсотки по кредиту (том 1 а.с.173).

Отже, відповідач по справі скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, направивши позивачу 17.04.2013 року, на підставі ч.2 статті 1050 ЦК України, вимогу про стягнення заборгованості, що свідчить про те, що нарахована сума боргу, в будь-якому, разі не може вважатися безспірною.

Слід заувжити, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи нараховування процентів, після надіслання 17.04.2013 року позивачу Листа-вимоги про дострокове стягнення заборгованості в сумі 66853,19 доларів США, розмір яких збільшився, зокрема прострочені відсотки по кредиту збільшились з 12481,30 доларів США до 49919,27 доларів США, зазначена заборгованість не може вважатися безспірною.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною. відповідачем не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а тому виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню.

Колегію суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а не дотримання нотаріусом діючого норм законодавства при вчиненні виконавчого напису, що є предметом спору у даній справі, а такі формальні підстави не можуть бути наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що процедура вчинення оспорюваного виконавчого напису здійснена з дотриманням норм Закону України «Про іпотеку», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, на адресу боржника надсилалося повідомлення про порушення основного зобов`язання, що підтверджується доказами, що є у матеріалах справи, оскільки в даному випадку направлення чи не направлення письмової вимоги боржникові не є доказом безспірності заборгованості.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу Банком були надані документи, перелік яких передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеним та не відповідає співмірності складності справи з виконаними роботами, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1,3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Принцип обґрунтованості судових витрат запроваджено й практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268); а сума гонорару, яка визначена між адвокатом та клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Приписами ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В ході розгляду справи встановлено, що стороною позивача вищенаведені вимоги закону були дотримані.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно договору про надання правничої допомоги від 24 вересня 2018 року, ОСОБА_1 уклав договір з адвокатом Лісовим Д.О., який зобов`язався надати йому оплатну професійну правничу допомогу (том 1 а.с.23).

Відповідно до акту здачі-приймання послуг № 2 від 28.09.2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 28 від 28.09.2018 року вартість послуг адвоката складає 2945, 60 грн. (том 1 а.с.24); відповідно до акту здачі-приймання послуг № 5 від 30.11.2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 47 від 05.11.2018 року вартість послуг адвоката складає 736, 40 грн. (том 1 а.с.157); відповідно до акту здачі-приймання послуг № 6 від 31.12.2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 53 від 06.12.2018 року вартість послуг адвоката складає 800 грн. (том 1 а.с.158); акту здачі-приймання послуг № 7 від 28.02.2019 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 64 від 28.02.2019 року вартість послуг адвоката складає 1536, 80 грн. (том 1 а.с.175).

Отже, загальний розмір витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката склав 6018 грн. 80 коп., та є співмірним зі складністю та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: