Постанова

Іменем України

11 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 130/3290/15-ц

провадження № 61-31071св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2018 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О., Міхасішина І. В.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та повернення у власність нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 травня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Богутенко О. В., реєстровий № 547, відповідно до якого він отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 245 000 грн. Цей договір позики був безпроцентним з остаточним розрахунком щодо повернення суми позики не пізніше 15 травня 2015 року. Виконання зобов`язання було забезпечене заставою належного позивачу майна. 15 травня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Богутенко О. В., реєстровий № 550. Відповідно до пункту 1 вказаного договору позивач передав відповідачу ОСОБА_2 в заставу належне йому на праві приватної власності нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 440,9 кв. м, житловою площею 128,5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:1667. Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 1 181 987 грн. У зв`язку з тим, що він не мав можливості вчасно виконати умови договору позики, сторони домовилися про його пролонгацію. Однак, в серпні 2015 року відповідач ОСОБА_2 переконав його видати довіреність на право розпорядження заставленим майном, мотивуючи необхідністю підшукування покупця на нього. Для цього 12 серпня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 визначена ринкова вартість заставленого житлового будинку, яка склала 1 831 099 грн. Вони ОСОБА_2 домовились, що саме такою повинна бути початкова ціна заставленого майна, і тому 29 вересня 2015 року він видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Богутенко О. В., якою уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатись належним йому на праві власності житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, на якій він розташований. Пізніше йому стало відомо, що 07 жовтня 2015 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори купівлі-продажу заставленого майна, за якими ОСОБА_3 придбав заставлений житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за ціною 236 500 грн та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:1667 за 21 000 грн, тобто за набагато нижчою ціною, ніж вони попередньо домовлялись. Вважає, що ОСОБА_2 , діючи умисно, протиправно та виключно в своїх інтересах, з метою отримання грошових коштів, які він передав у борг, продав належне йому майно, яке було предметом іпотеки за ціною, яка в п`ять разів нижча за ринкову вартість. В результаті таких дій відповідача ОСОБА_2 йому було заподіяно матеріальної шкоди, у зв`язку з чим,посилаючись на статті 215, 238 ЦК України, просив визнати недійсними укладені ОСОБА_2 від його імені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 07 жовтня 2015 року, повернути вказане майно у власність та стягнути з відповідачів солідарно на його користь понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Шепеля К. А. від 04 грудня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки оспорювані договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 07 жовтня 2015 року не суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а відповідач ОСОБА_2 на момент вчинення цих правочинів мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. При цьому волевиявлення учасників правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а самі правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07 жовтня 2015 року, посвідчений державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Антал Л. С., реєстровий № 2-1524, згідно якого ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності продав, а ОСОБА_3 купив належний ОСОБА_1 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07 жовтня 2015 року, посвідчений державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Антал Л. С., реєстровий № 2-1519, згідно якого ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності продав, а ОСОБА_3 купив належну ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :00:001:1667, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Повернуто у власність ОСОБА_1 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :00:001:1667, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оспорювані правочини щодо реалізації нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці, не відповідають вимогам статті 203 ЦК України та Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять скасувати постанову Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку доказам, дійшов необґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог. Заявники вважають, що договір іпотеки на момент укладення договору купівлі-продажу будинку припинив свою дію, повірений діяв на підставі довіреності, дійсність якої не оспорена, вартість будинку була реальною. ОСОБА_3 заявляє про порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15 червня 2018 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 травня 2014 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Богутенко О. В. було посвідчено договір позики від 15 травня 2014 року, реєстровий №547, згідно якого відповідач ОСОБА_2 передав позивачу ОСОБА_1 у власність 245 000 грн. Сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 15 травня 2015 року, при цьому повернення позики може бути здійснено позичальником у будь-який спосіб та без обмежень поточними строками, виконання зобов`язання з повернення позики забезпечується заставою належного позичальникові майна з укладенням відповідного договору.

Цього з дня приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Богутенко О. В. було посвідчено договір іпотеки, реєстровий № 550, згідно якого позивач ОСОБА_1 передав у заставу ОСОБА_2 належний йому на праві власності житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:1667, з метою забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів, переданих за договором позики від 15 травня 2014 року. Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становила 1 181 987 грн. Відповідно до пунктів 8.4.4, 8.4.5 цього договору іпотекодержатель має право, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекодавцем цим договором, вони не будуть виконані; за погодженням із іпотекодавцем здійснювати переоцінку предмету іпотеки у зв`язку зі змінами кон`юнктури ринку, інших факторів, а також у разі пролонгації дії основного зобов`язання.

Відповідно до копії висновку про вартість майна станом на 12 серпня 2015 року ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 440,9 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , складає 1 831 099 грн.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання, покладеного на ОСОБА_1 договором позики від 15 травня 2014 року, на вимогу ОСОБА_2 приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Богутенко О. В. направлено ОСОБА_1 вимогу від 18 травня 2015 року, в якій повідомлено останнього про те, що ОСОБА_2 вимагає у тридцятиденний термін усунути порушене його право щодо виконання зобов`язання за договором позики та повернути йому 245 000 грн, а також повідомлено, що у разі невиконання зобов`язання він буде змушений звертатись за виконавчим написом для примусового стягнення боргу або звертати стягнення на предмет іпотеки.

Вказана вимога була отримана ОСОБА_1 21 травня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

29 вересня 2015 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив останнього продати за ціну та на умовах на свій розсуд належний йому житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:1667, а також учиняти будь-які дозволені законодавством правочини щодо цього майна, в тому числі попередні договори, договори купівлі-продажу.

Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Богутенко О. В. та зареєстрована в реєстрі за №691.

06 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу, в якій зазначив, що станом на день звернення грошові кошти йому провернуті не були, тому він у зв`язку з відчуженням ним, як іпотекодержателем, для задоволення вимог за умовами договору іпотеки, посвідченого нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Богутенко О. В. 15 травня 2014 року за реєстровим номером №549, та припинення дії цього договору іпотеки, просив зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 440,9 кв. м, житловою площею 128,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, на якій він розташований, загальною площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:1667, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Антал Л. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1524, ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купив житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за ціною 236 500 грн. В пункті 2.2 цього договору вказано, що згідно звіту про оцінку житлового будинку, виконаного ТОВ «АР Консалт», оціночна вартість цього житлового будинку станом на 02 жовтня 2015 року становить 233 173 грн. Дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала свою згоду на укладення цього правочину.

Цього ж дня, ОСОБА_2 , діючи за довіреністю від імені ОСОБА_1 , продав, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:001:1667 за ціною 21 000 грн. У пункті 2.3 цього договору вказано, що згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного ТОВ «АР Консалт», оціночна вартість цієї земельної ділянки станом на 02 жовтня 2015 року становить 20 727 грн.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частина третя статті 238 ЦК України визначає, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, четвертою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У відповідності до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна(частини п`ята-шоста статті 38 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд апеляційної інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши письмові докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання договорів купівлі-продажувід 07 жовтня 2015 року недійсними на підставі статті 215 ЦК України, пославшись на те, що ці договори укладені з порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченої статтями 36, 38 Закону України «Про іпотеку», а також не відповідають положенням частини першої статті 203, частини третьої статті 238 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 укладав спірні договори з метою задоволення своїх вимог за договором позики від 15 травня 2014 року, однак при укладенні договорів діяв від імені власника домоволодіння, а ціна договорів, визначена його сторонами, була більш ніж у п`ять разів нижчою за звичайну ціну на домоволодіння, внаслідок чого було порушено права ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції процесуальних прав ОСОБА_3 у зв`язку із проведенням 21 березня 2018 року судового засідання без його участі та участі його представника не знайшли свого підтвердження, оскільки заявник, будучи повідомленим про час і місце проведення судового засідання, що він визнає у касаційній скарзі, належним чином не повідомив суд апеляційної інстанції про поважність причин своєї неявки та неявки свого представника.

Ці та інші доводи касаційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, постанова Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2018 року є такою, що винесена з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Вінницької області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович