Головуючий у І інстанції Шереметьєва Л.А.
Провадження №22-ц/824/9778/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05вересня2019 року Київський апеляційний суд ускладі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», заінтересовані особи: державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак Катерина Віталіївна, ОСОБА_1 , про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі представника Мартинюка Є.В. звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просив: поновити строк на подання скарги; визнати неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак К.В. щодо винесення постанови від 11 липня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 49155863 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва від 15 лютого 2012 року в справі № 2-3757/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту на загальну суму 78 780,75 доларів США та 61 200,48 грн., судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120, 00 грн.; скасувати постанову державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак К.В. від 11 липня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 49155863; зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак К.В. відновити виконавче провадження.

Обґрунтовуючи вимоги, заявник посилався на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2011 року був задоволений позов АБ «Укргазбанк» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь банку заборгованості за кредитним договором № 30/2007 від 26 лютого 2007 року в сумі 78 780,75 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 30 вересня 2011 року становило 595 836,82 грн.), 61 200,48 грн., 1 820,00 грн. судових витрат та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

15 лютого 2012 року на підставі рішення суду був виданий виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся до органів державної виконавчої служби.

30 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції на підставі заяви АБ «Укргазбанк» було відкрито виконавче провадження за № 49155863 з примусового виконання виконавчого листа.

11 липня 2018 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак К.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» з мотивувальною частиною, що згідно платіжних доручень від 05 липня 2018 року № та № 0.0..1, від 06 липня 2018 року № 0.0..1 та № , від 09 липня 2018 року № 0.0..1 заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі, у сумі 658 857,00 грн.

Вищевказана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, державний виконавець після надходження на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби коштів у сумі 658 857,00 грн., мав дати доручення у фінансовій установі щодо купівлі-продажу доларів США для подальшого перерахування заборгованості на валютний рахунок АБ «Укргазбанк».

В порушення вимог закону 30 липня 2018 року державний виконавець надав розпорядження на перерахування коштів на рахунок АБ «Укргазбанк», а 31 липня 2018 року кошти в сумі 658 857,00 грн. були зараховані на відповідний рахунок стягувача для погашення заборгованості, однак всупереч положенням ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - у гривнях, а не в доларахСША.

Зважаючи на офіційний курс долара США відносно гривні, встановлений Національним банком України станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто 11 липня 2018 року, який становив 26,21 грн. за один долар США, то сума, зарахована на рахунок АБ «Укргазбанк» станом на 11 липня 2018 року, становила 25 137,62 доларів США.Зазначена сума є недостатньою для повного погашення боргу за виконавчим документом.

Крім того, в порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не надіслав постанову про закінчення виконавчого провадження на адресу банку.

Відразу після виявлення постанови про закінчення виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, 07 серпня 2018 року представник АБ «Укргазбанк» на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зі скаргою на дії державного виконавця, на яку відповідь отримана не була.

У зв`язку з відсутністю належного реагування з боку начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, 30 серпня 2018 року АБ «Укргазбанк» було подано скаргу на бездіяльність посадових осіб зазначеного відділу до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. На зазначену скаргу банк відповіді також не отримав.

Враховуючи бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, 05 вересня 2018 року АБ «Укргазбанк» було подано відповідну скаргу до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

09 жовтня 2018 року була отримана відповідь на скаргу за підписом начальника управління ДВС ГТУЮ у Київській області Вольфа О.Л., відповідно до якої, за дорученням Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було проведено перевірку виконавчого провадження.

За наслідкамипроведення перевірки виконавчого провадження № 49155863 дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак К.В. визнано такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства.

Заявник в скарзі посилався на те, що оскільки про порушення своїх законних прав він дізнався 09 жовтня 2018 року при отриманні відповіді начальника управління ДВС ГТУЮ у Київській області Вольфа О.Л. на скаргу на дії державного виконавця, останнім днем на подання даної скарги до суду вважає 24 жовтня 2018 року без урахування святкових днів у цей проміжок часу, а тому просив поновити строк для звернення до судута задовільнити скаргу з викладених у ній підстав.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Поновлено ПАТ АБ«Укргазбанк» строк для звернення до суду.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак Катерини Віталіївни щодо винесення постанови від 11 липня 2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 49155863 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3757/11 від 15 липня 2012 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва.

Скасовано постанову державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак Катерини Віталіївни від 11 липня 2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 49155863.

Зобов`язано Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вжити заходів до примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 2-3757/11 від 15 липня 2012 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою, боржник ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Зінченка О.В. подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати і залишити скаргу на дії державного виконавця без задоволення.

У відзиві, що надійшов від представника стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» - адвоката Белименко О.В., остання просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечила та просила залишити ухвалу суду без змін як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, щорішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2011 року був задоволений позов АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто солідарно на користь банку заборгованістьза кредитним договором № 30/2007 від 26 лютого 2007 року в сумі 78 780,75 доларів США (що закурсом НБУ станом на 30 вересня 2011 року становило 595 836,82 грн.), 61 200,48 грн., 1 820,00 грн. судових витрат та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпеченнярозгляду справи (а.с.9-13).

15 лютого 2012 року на підставі рішення суду стягувачу був виданий виконавчий лист (а.с.14-15, 61).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області від 30 жовтня 2015 року на підставі заяви АБ «Укргазбанк» було відкрито виконавче провадження за № 49155863 (а.с.16-17, 63).

З копій матеріалів виконавчого провадження (а.с.58-100) вбачається, що 09 липня 2018 року до відділу надійшла заява боржника ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2011 року (а.с.90).

За змістом заяви станом на 09 липня 2018 року боржником було сплачено 725 511,70 грн., з яких: 658 857,00 грн. - сумаборгу за виконавчим документом, 65 885,70 грн.- сума виконавчого збору; 769,00 грн. - сума витрат на проведення виконавчих дій.

Дані обставини підтверджуються квитанцією № від 05 липня 2018 року на суму 149 000,00 грн., квитанцією № 0.0..1 від 05 липня 2018 року на суму 149 000,00 грн., квитанцією № 0.0..1 від 06 липня 2018 року на суму 149 000,00 грн., квитанцією № від 06 липня 2018 року на суму 149 000,00 грн., квитанцією № 0.0..1. від 09 липня 2018 року на суму 129 511,70 грн. (а.с.92-95).

Розпорядженням № 49155863, затвердженим начальником відділу державної виконавчої служби 25 липня 2018 року, кошти в сумі 658 857,00 грн. перераховані на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» (а.с.96).

11 липня 2018 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак К.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.18, 99 зв.).

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження та повертаючи виконавчий документ стягувачу, порушив вимоги ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, причини порушення строку звернення до суду, наведені заявником, є поважними та достатніми для його поновлення з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В ч. 1 ст. 18 Закону зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», частиною третьою якої визначено, що у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті, стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу.

У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Таким чином, відповідно до даної норми закону державний виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями вищевказаної статті, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута в валюті зобов'язання, а в дужках приведена стягнута сума в українській гривні за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року в справі № 638/1841/14-ц, яка з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу.

Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Судом встановлено, що борг за умовами кредитного договору рішенням суду був стягнутий у валюті кредитування, а в дужках лише приведена стягнута сума за курсом НБУ станом на день його ухвалення.

З постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження вбачається, що рішення суду виконано в повному обсязі згідно виконавчого документа, однак сума заборгованості, визначена у виконавчому документі, повністю боржником не сплачена, тобто судове рішення не виконане, що свідчить про незаконність винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, до яких входить, зокрема, принцип обов`язковості судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення скарги стягувача щодо визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання вжити заходів до примусового виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про пропуск ПАТ АБ «Укргазбанк» строку на подання до суду скарги на дії державного виконавця, колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який, проаналізувавши належним чином причини пропуску, визнав їх поважними та на підставі ч. 2 ст. 449 ЦПК України поновив заявнику строк для звернення до суду, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі. Такі висновки суду першої інстанції відповідають практиці Європейського суду з прав людини, згідно якої виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

В п. 51 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ільхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

В справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено, що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права. Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

За змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому закінчення виконавчого провадження в такому разі обмежує цивільне право учасників спірних правовідносин.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: