Постанова

Іменем України

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 645/3602/16-ц

провадження № 61-26985св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Шаповал Н. М., Швецової Л. А., Хорошевського О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про витребування автомобіля із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

02 червня 2015 року ним було видано нотаріально посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження автомобілем марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_4 Зазначена довіреність посвідчена 02 червня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО Беленісовою О. І., реєстраційний № 511. У цей же день 02 червня 2015 року позивач передав ОСОБА_4 вказаний автомобіль.

01 березня 2016 року ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, у порядку передоручення видав нотаріальну посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження вказаним автомобілем на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 01 березня 2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вказаний автомобіль.

У встановленому законом порядку ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 , не повідомив його про те, що 01 березня 2016 року він передав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спірний автомобіль.

23 липня 2016 року ОСОБА_1 подав нотаріально посвідчену заяву, якою скасував довіреність, видану 01 березня 2016 року ОСОБА_4 , який діяв від його імені на підставі довіреності, виданої 02 червня 2015 року.

23 липня 2016 року телеграфним способом позивач письмово повідомив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування нотаріально посвідченої довіреності, виданої 01 березня 2016 року ОСОБА_4 .

Позивач вважав, що відповідачі володіють належним йому автомобілем без відповідної правової підстави і зобов`язані повернути йому зазначений автомобіль, оскільки вони відмовляються повернути автомобіль у добровільному порядку.

ОСОБА_1 просив витребувати від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належний йому на праві власності автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , транзитний номер НОМЕР_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року у складі судді: Горпинич О. В., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Витребувано від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належний йому транспортний засіб - автомобіль марки АUDІ Q7, 2013 року випуску, чорного кольору, № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником спірного автомобілю, йому належить право володіти та розпоряджатись своїм майном . У зв`язку із скасуванням ОСОБА_1 довіреності на право користування та розпорядження автомобілем від 01 березня 2016 року, виданої ним на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль підлягає поверненню його власнику. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Харківській області від 24 січня 2017 року за № 31/20-303 автомобіль АUDI Q7 (2013), чорний, № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , НОМЕР_5 від 13 травня 2015 року, належить ОСОБА_1 , даний транспортний засіб знятий з обліку для реалізації, проте право власності на даний автомобіль не змінювалось. Доводи представника відповідача про те, що спірний автомобіль було продано ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження транспортного засобу марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Спірний автомобіль у ОСОБА_7 та ОСОБА_2 відсутній і він переданий ОСОБА_8 , що підтверджується копією позовної заяви, поданої ОСОБА_8 31 жовтня 2016 року до суду до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спірний автомобіль. Згідно цієї позовної заяви ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірний автомобіль, транспортний засіб знято з обліку в органах МВС, а тому він не може у встановленому законом порядку оформити автомобіль на своє ім`я. Доводи представника позивача про те, що транспортний засіб знаходиться саме у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не доведені. Оскільки позивачем не доведено, що транспортний засіб знаходиться саме у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для його витребування у відповідачів. На підставі частини шостої статті 154 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) апеляційний суд зробив висновок про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у родинних стосунках, внаслідок чого ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 у користування (експлуатацію) спірний автомобіль на підставі нотаріально посвідченої довіреності. 02 серпня 2015 року сталася пожежа за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 здійснював підприємницьку діяльність із виробництва молочних продуктів, внаслідок якої майже повністю знищені його виробничі потужності останнього. Для відновлення виробництва ОСОБА_1 дозволив ОСОБА_4 здійснити продаж спірного автомобілю, а за виручені кошти провести ремонтно-відновлювальні роботи, здійснити закупівлю виробничою обладнання. ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_4 , що він може гарантовано, майже миттєво здійснити продаж зазначеного автомобіля за умови, що ОСОБА_4 , від його продажу отримає 50 000 доларів США. 01 березня 2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спірний автомобіль разом із ключами, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а також нотаріально передоручив право користування (експлуатації) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності, виданої власником автомобіля ОСОБА_1 . Крім того, на вимогу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , написав розписку, згідно якої ОСОБА_4 продасть спірний автомобіль ОСОБА_3 за 50 000 умовних одиниць.

Згодом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зняли спірний автомобіль із обліку в органах МВС України для продажу, отримавши транзитний номерний знак НОМЕР_3 . Однак протягом трьох місяців, тобто з березня по червень 2016 року, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 знятий з обліку транспортний засіб не продали, кошти за нього у сумі 50 000 доларів США ОСОБА_4 не передали. У зв`язку з цим, ОСОБА_4 у червні 2016 року неодноразово звертався до ОСОБА_2 із вимогою або повернути спірний автомобіль або обумовлені 50 000 доларів США, на що отримав категоричну відмову. Оскільки ОСОБА_2 не виконання зобов`язань із інвестування коштів у розвиток бізнесу ОСОБА_4 , Фрунзенським районним судом м. Харкова розглядається справа № 645/5467/16-ц за позовом ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору інвестування у розвиток бізнесу № 1 від 01 листопада 2014 року припиненим.

ОСОБА_4 у кінці липня 2016 року повідомив ОСОБА_1 про те, що він 01 березня 2016 року видав на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у порядку передоручення дозвіл на право користування автомобілем з метою його подальшого продажу зазначеними особами за 50 000 доларів США, однак, знявши отриманий автомобіль з обліку в органах МВС України, відповідачі до цього часу його не продали та відмовляються повернути автомобіль або сплатити за нього гроші. 23 липня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву, якою повідомляв, що довіреність, видана ним на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користування (експлуатацію) та розпорядження автомобілем, який належить йому на праві приватної власності, скасована. Одночасно ОСОБА_1 повідомив, що ним виконані вимоги частини другої статті 249 ЦК України. Спочатку відповідачі зазначали, що ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 як оплату за спірний автомобіль 50 000 доларів США, тобто, уклала договір купівлі-продажу спірного автомобіля, внаслідок чого вона є новим власником спірного майна. Згодом відповідач змінила підстави невизнання позову ОСОБА_1 , зазначивши, що спірний автомобіль ОСОБА_3 продала ОСОБА_8 , який звернувся із позовом про визнання права власності на автомобіль.

Зазначає, що апеляційний суд не врахував, що: позовна заява ОСОБА_8 датована 01 листопада 2016 року, а ухвала про відкриття провадження постановлена судом 30 жовтня 2016 року; відповідачі ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 визнали позовні вимоги ОСОБА_8 і заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності; у матеріалах справи міститься копія розписки ОСОБА_3 , згідно якої 22 липня 2016 року вона тримала від ОСОБА_8 у рахунок продажу автомобілю еквівалент 46 000 доларів США, проте у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказала, що не отримувала від ОСОБА_8 грошей; 23 листопада 2016 року ОСОБА_8 звернувся із заявою про залишення його позову без розгляду і ухвалою Московського районного суду від 24 листопада 2016 року у справі № 643/13317/16-ц позов ОСОБА_8 залишено без розгляду. ОСОБА_1 зазначає, що: ОСОБА_8 не претендує на спірний автомобіль, не дивлячись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнали його позов; ОСОБА_3 визнала позовні вимоги ОСОБА_8 , однак заперечує отримання від нього сплати за автомобіль відповідно до власноручно написаної розписки від 22 липня 2016 року у сумі, еквівалентній 46 000 доларів США, що ставить під сумнів факт укладання у будь-якій формі між нею та ОСОБА_8 договору купівлі-продажу спірного автомобіля, і не може свідчити про відсутність у її володінні зазначеного майна на момент пред`явлення та розгляду судом по суті позову ОСОБА_1 про витребування із чужого незаконного володіння автомобілю. Тому ОСОБА_8 не є новим власником спірного автомобіля.

ОСОБА_1 вважає, що апеляційний суд при ухваленні рішення не прийняв до уваги ухвалу Московського районного суду м. Харкова про залишення без розгляду позову ОСОБА_8 про визнання права власності на автомобіль, інші докази знаходження спірного автомобілю у незаконному володінні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Оскільки судами встановлено факт передачі спірного автомобіля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також наступне незаконне володіння ним зазначеними особами; відповідачами по справі не наведено суду належних та допустимих доказів відсутності у них спірного автомобіля; можливе знаходження спірного автомобіля у ОСОБА_8 може свідчити лише про навмисні дії відповідачів, спрямовані на приховування майна, що належить ОСОБА_1 , з метою уникнення повернення його володільцю.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований центром ДАІ 8006, 13 травня 2015 року, дата першої реєстрації 27 серпня 2013 року, зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого центру ДАІ 8006, 13 травня 2015 року.

02 червня 2015 року ОСОБА_1 було видано нотаріально посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження автомобілем на ім`я ОСОБА_4 з правом передоручення. 02 червня 2015 року автомобіль був переданий ОСОБА_4

01 березня 2016 року ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності у порядку передоручення, видав нотаріальну посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження вказаним автомобілем, на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , довіреність посвідчена 01 березня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Хомою О. В., реєстраційний № 581.

23 липня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву, якою повідомляв, що довіреність на користування (експлуатацію) та розпорядження (продати, здати в оренду, позичку, обміняти на інший транспортний засіб) автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого центром ДАІ 8006, 13 травня 2015 року, видана ним нам ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які можуть діяти незалежно один від одного, посвідчена 01 березня 2016 року, ним скасована. Одночасно повідомляв, що ним виконані вимоги частини другої статті 249 ЦК України щодо повідомлення представників про скасування ним цієї довіреності. Ця заява посвідчена 23 липня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Гавриловим Е. В., зареєстровано у реєстрі за № 1895.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 зроблено висновок, що «витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 37 - 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що «застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Проте, позивачем не надано доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача. Судом апеляційної інстанції вірно встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження знаходження вказаного автомобіля у відповідача».

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення апеляційного суду) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд встановив, що спірний автомобіль у ОСОБА_3 та у ОСОБА_2 відсутній і переданий ОСОБА_8 . Згідно копії позовної заяви, поданої ОСОБА_8 31 жовтня 2016 року до Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 звертається до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із позовом про визнання права власності на спірний автомобіль і судом відкрито провадження у справі. Згідно позовної заяви ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірний автомобіль, транспортний засіб знято з обліку в органах МВС, а тому ОСОБА_8 не може у встановленому законом порядку оформити автомобіль на своє ім`я. Відповідно до довідки МВС України регіонального сервісного центру в Харківській області від 24 січня 2017 року автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року знятий із обліку 14 ервня 2016 року. Доводи представника позивача про те, що транспортний засіб знаходиться саме у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не доведені Позивачем не доведено, що автомобіль знаходиться у незаконному володінні відповідачів.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржене рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков