ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №587/255/19

Номер провадження 22-ц/816/4558/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа приватний нотаріус Степаненко Тетяна Іванівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 липня 2019 року, у складі судді Черних О.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 24 липня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 дружини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 про встановлення факту його батьківства, відносно неповнолітніх дочок: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, у свідоцтвах про народження дочок у графі «батько» ОСОБА_3 не вказаний, оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а проживали однією сім`єю з 2003 року до січня 2004 року. За життя ОСОБА_3 не оформив своє батьківство відносно дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проте, він завжди до них відносився як до своїх рідних, до 2006 року відвідував їх, дарував подарунки, допомагав матеріально.

Після смерті ОСОБА_3 , діючи в інтересах своїх неповнолітніх дочок, вона звернулася до нотаріуса щодо прийняття спадщини, проте, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих факт споріднення зі спадкодавцем, а тому вона вимушена звернутись до суду за захистом спадкових прав неповнолітніх дітей.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що справи щодо питань, пов`язаних з особистими, житловими і майновими правами неповнолітніх розглядаються з обов`язковою участю служби у справах дітей, на яку покладено обов`язок соціального захисту дітей, тому просить залучити до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей Краснопільської РДА.

Зазначає, що судом першої інстанції не застосовано положення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», що призвело до порушення прав дітей на отримання спадщини та права на проживання в будинку з відповідними побутовими умовами у населеному пункті поблизу обласного центра, що забезпечить їм доступ до належного фізичного, інтелектуального, морального розвитку.

Вважає, що суд помилково обґрунтовує рішення посиланням на показання свідків, які є суперечливими між собою, ґрунтуються на чутках та не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Толмачової В.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із Свідоцтв про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , виданих 16 березня 2004 року, вбачається, що у графах «батько» зазначено « ОСОБА_8 » (а.с. 12, 13).

Згідно з копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, запис про батька ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Книзі реєстрації народжень відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с. 16, 17).

З 10 серпня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13).

За даними Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , місце їх проживання з 16 листопада 2011 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14, 15).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 з 24 грудня 2015 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 22).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24, 29 зв.).

01 лютого 2018 року приватним нотаріусом Степаненко Т.І. була заведена спадкова справа № 61941395 щодо майна померлого ОСОБА_3 (а.с. 24, 28, 33).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Згідно із ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

В третьому абзаці пункту 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За приписами ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показами свідків.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б із достовірністю підтверджували, що вона та померлий ОСОБА_3 спільно проживали й вели спільне господарство до народження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , спільно виховували та утримували дітей, а також того, що померлий за життя визнавав їх своїми дочками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у справі, яка переглядається.

Зокрема, суд першої інстанції, заслухавши показання свідків обох сторін у справі та оцінивши їх у сукупності з іншими письмовими доказами, надавши їм критичну оцінку, встановив, що не знайшли свого підтвердження факти спільного проживання і ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також спільного виховання та утримання дітей.

Достовірних доказів визнання ОСОБА_3 за життя свого батьківства щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також не здобуто.

Інших обставин, які б давали суду підстави зробити висновок про доведеність вимог позову не встановлено.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про порушення прав її неповнолітніх дітей у зв`язку з розглядом справи без участі служби у справах дітей, про залучення якої до участі у справі позивачем у порядку ст. 53 ЦПК України питання не ставилося.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на не застосування судом при вирішенні спору ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки предметом позову у цій справі є встановлення факту батьківства, а зазначені норми Закону закріплюють майнові права дітей, про захист яких вимоги у суді не заявлялися.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують зазначених висновків.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко