Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9914/15-ц Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 61 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/9914/15-ц за поданням старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Яриновської Вікторії Олегівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 31 серпня 2015 року, постановлену під головуванням судді Маслак В.П. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року старший державний виконавець Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ Яриновська Вікторія Олегівна звернулася до суду із поданням у якому вказувала, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №889/28/2015 відкрите на підставі виконавчого листа №296/462/13-ц, виданого 03.06.2013 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2013 і до повноліття дитини. ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду першої інстанції, внаслідок чого, державний виконавець має право звернення із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 31 серпня 2015 року подання старшого державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ задоволено. Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить її скасувати та постановити нову - про відмову у задоволенні подання. На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено факт ухилення боржника від виконання судового рішення про стягнення із нього аліментів, а також матеріали справи не містять будь - яких доказів ухилення від сплати аліментів останнього.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у останнього заборгованості по сплаті аліментів, на підставі судового рішення та згідно довідки ДВС, за період з січня 2013 по 01.08.2015 заборгованість становить 16965 грн 11 коп., заходи щодо сплати вказаної суми останній не вживає, на виклики державного виконавця не з`являється.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України ( у редакції Закону на момент постановлення оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Корольовському ВДВС Житомирського МУЮ перебуває виконавчий лист №296/462/13-ц. виданий 03.06.2013 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2013 і до повноліття дитини.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» ( у редакції чинній на момент постановлення ухвали), громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Згідно п. 5, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і факт ухилення від їх виконання.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до положення процесуального законодавства наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки розрахунку виданої Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів з січня 2013 року по 01.08.2015 у розмірі 16965 грн 11 коп.

В оцінці доводів апеляційної скарги Житомирський апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, так як, ОСОБА_1 відомо про існування щодо нього невиконаного судового рішення про стягнення із останнього аліментів, відсутність зі сторони боржника протягом тривалого часу (близько чотирьох років) будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості по сплаті аліментів та надання суду доказів про відсутність такої заборгованості, що навпаки вказує про намагання уникнути виконання зобов`язань ОСОБА_1 .

Разом з тим, безпідставне, тривале та необґрунтоване невиконання рішення суду порушує законні права та інтереси стягувача та нівелює сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Крім того, обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що, в свою чергу, захистить права стягувача на отримання належних коштів.

Передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Тому, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного судового рішення 10 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді