22-ц/804/2880/19
264/2980/19

Єдиний унікальний номер 264/2980/19
Номер провадження 22-ц/804/2880/19
Доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.,

суддів Зайцевої С.А.,

Пономарьової О.М.,

секретар Ефремова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2019 року, у складі судді Матвєєвої Ю.О., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Головне управління національної поліції в Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що вона проходить службу в Центральному відділі поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області та її було зараховано до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в період з 07 квітня 2014 року до 06 листопада 2015 року та 07 листопада 2015 року до 30 ІНФОРМАЦІЯ_1 2018 року. Проте в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 348 від 14 грудня 2015 року включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань вона значиться як « ОСОБА_1 », що суперечить її персональним даним, оскільки за паспортом громадянина України вона є « ОСОБА_1 ». Зазначене підтверджується відповіддю Управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області № 217з/12/01-2019 від 18 квітня 2019 року, а також в ній зазначено, що рішенням Першого заступника керівника ОШУ АТО від 30 квітня 2018 року № 33/1-4129 проведення АТО припинено. Вказана помилка унеможливлює отримання нею статусу учасника бойових дій та отримання відповідного посвідчення затвердженого зразку. Просила встановити факт того, що у наказі №348 від 14 грудня 2015 року, в якому значиться « ОСОБА_1 », належить їй ОСОБА_1 .

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2019 року заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволена.

Встановлено факт належності наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про включення до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань від 14 грудня 2015 року № 348, в якому значиться ОСОБА_1 , - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України: НОМЕР_1 , виданого Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, виданого 10 вересня 2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким закрити провадження у справі або залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що діючим законодавством не передбачається встановлення такого факту, як зазначення особи в наказі, який зокрема підтверджує участь особи в антитерористичній операції. Крім того, в даних правовідносинах вбачається спір про право, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4 чт. 315 ЦПК України, наявні всі підстави для залишення заяви без розгляду. Окрім того, на їх думку, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду судом не лише в порядку окремого провадження, а й взагалі в порядку цивільного судочинства.

Від ОСОБА_1 та Головного управління національної поліції в Донецькій області надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначали, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник Міністерства оборони України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явивсь, клопотань до апеляційного суду не надав.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заявницю ОСОБА_1 та представника Головного управління національної поліції в Донецькій області Никипорець М.Ф., які заперечували проти задоволення скарги, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що листом Управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Донецькій області від 18 квітня 2019 року на запит ОСОБА_1 щодо надання інформації було повідомлено, що в наказі Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про включення до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань від 14 грудня 2015 року № 348, від 30 квітня 2018 року № 120 значиться ОСОБА_1 , що суперечить її персональним даним. Ідентичну помилку було вказано і в наказі Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 13 червня 2017 року № 056. У зв`язку з припиненням функціонування Штабу АТО через припинення проведення АТО на підставі рішення Першого заступника керівника ОШУ АТО від 30 квітня 2018 року, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту допущення помилки у її персональних даних у вищевказаних документах (а.с.7).

Відповідно до копії витягу з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) № 348 від 14 грудня 2015 року старший сержант поліції ОСОБА_1 вважається такою, що прибула до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, з 07 листопада 2015 року помічником чергового Жовтневого відділення поліції Маріупольського відділу поліції (а.с. 16).

З копії витягу з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) №120 від 30 квітня 2018 року вбачається, що лейтенант поліції ОСОБА_1 , інспектор відділу моніторингу, вважається такою, що вибула зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення до пункту постійної дислокації: Центрального ВП Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 30 квітня 2018 року (а.с 17).

На підтвердження персональних даних та вірного їх зазначення в правовстановлюючих документах заявниця надала до суду копію паспорту серія НОМЕР_1 , виданого Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, виданого 10 вересня 2004 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 4) та копію посвідчення ДОП № НОМЕР_3 , виданого 06 жовтня 2017 року ГУ НП в Донецькій області, відповідно до якого ОСОБА_1 є інспектором відділу моніторингу (а.с. 6).

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що факт належності заявниці наказу від 14 грудня 2015 року № 348 знайшов своє підтвердження представленими доказами, ніким не оскаржується і має для неї юридичне значення.

Проте з висновками суду першої інстанції не можна погодитися.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст. 294 ЦПК України).

Пунктом 6 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3.Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як роз`яснено в пункті 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту заявниця просить встановити факт належності їй запису стосовно неї в наказі першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України № 348 від 14 грудня 2015 року, яка пов`язана з проходженням її служби в органах внутрішніх справ та отриманням в подальшому статусу учасника бойових дій.

Записи в зазначеному наказі не відносяться до належних заявнику правовстановлюючих документів, та до тих документів, відносно яких законом передбачено встановлення юридичного факту.

Також заявниця не довела, що не має іншої можливості одержати зміни у відомчому документі, який був виданий підрозділом при СБУ.

В судовому засіданні апеляційного суду заявника ОСОБА_1 зазначила, що із заявою до СБУ про внесення змін в написанні її по батькові у вказаний наказ вона не зверталася.

Відповідно до п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Обставини безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення підлягають встановленню при вирішенні питання надання особі статусу учасника бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок).

Пунктом 4 Порядку визначений чіткий перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій і підтверджують безпосереднє залучення особи до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

На підставі визначених Порядком документів рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (п. 5 Порядку).

Відповідно до Порядку рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Також, колегія суддів не може погодитися із доводами заявниці, що не мається можливості внести зміни до наказу № 348 від 14 грудня 2015 року, з посиланням на те, що 30 квітня 2018 року припинено проведення антитерористичної операції, Штаб АТО, як орган управління АТО перестав функціонувати перестав та їй рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності йому запису, стосовно нього в цьому наказі.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ № 348 від 14 грудня 2015 року було видано першим заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України керівника оперативного штабу з управління АТО (по строковій службі).

Відповідно до пунктів 1, 7, 8, 12 Положення про Антитерористичний центр та його координаційні групи при регіональних органах Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 14 квітня 1999 року № 379/99, Антитерористичний центр (далі Центр) є постійно діючим органом при Службі безпеки України, складається з Міжвідомчої координаційної комісії та штабу, а також координаційних груп та їх штабів, які створюються при регіональних органах Служби безпеки України. Керівник Центру має першого заступника та трьох заступників, один з яких є начальником штабу Центру. Штаб є виконавчим робочим органом Центру.

Тож заявниця мала можливість звернутися до СБУ, при якій існував штаб АТО, з клопотанням про внесення змін в наказах, які були видані відносно неї з зазначенням вірних її анкетних даних, а у разі незгоди з прийнятим даної організацією рішенням - оскаржити дані дії до суду.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2019 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Головне управління національної поліції в Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2019 року.

Судді Г.Л.Гаврилова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова