ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5367/18 Номер провадження 22-ц/814/2247/19Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Одринської Т.В., Хіль Л.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 червня 2019 року у складі судді Зоріної Д.О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про зміну розміру і способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини з усіх видів заробітку до 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, починаючи з 29 вересня 2010 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

05 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Хорольського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Сальнік О.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2117 від 26 вересня 2018 року. Позивач зазначає, що відповідач в період з травня 2018 року по жовтень 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 1885 грн. 12 коп.

Вважає, що призначений за рішенням суду розмір аліментів є дуже незначним та недостатнім для гармонійного розвитку дитини, оскільки дитина дорослішає, у зв`язку із чим збільшилися витрати на її утримання та виховання, враховуючи залучення дитини до спорту, вивчення з репетиторами іноземних мов.

Посилаючись на зміну відповідачем професійної діяльності, наявність у його користуванні автомобілю Honda Civic, відвідування ним за останні півроку Республіки Білорусь та Російської Федерації, що на думку позивача свідчить про фінансовий достаток та матеріальну можливість батька дитини сплачувати аліменти на утримання доньки в більшому розмірі, просила змінити розмір аліментів, визначений судовим рішенням, шляхом зміни розміру і способу їх стягнення та стягувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю заявленого позивачем факту збільшення доходу відповідача, що може бути підставою для зміни розміру стягуваних з нього за рішенням суду аліментів на утримання дитини, та відсутністю правових підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки його матеріальний стан покращився, про що свідчать дані з його соціальної сторінки у мережі Фейсбук.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку, що вказані докази не є належними та допустимими.

Оскільки ОСОБА_2 на даний час є адвокатом та має нестабільний заробіток, який складається з гонорарів, тому вважає, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини є аліменти у твердій грошовій сумі і розмірі 3000 грн. на місяць.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін. Вказує, що позивач не довела належними та допустимими доказами обставини щодо покращення майнового стану платника аліментів, а її доводи ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 29 листопада 2005 року Крюківським ВРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області на підставі актового запису за № 605.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, починаючи з 29 вересня 2010 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення, 26 вересня 2018 року було видано виконавчий лист № 2-2117/2010, за яким постановою від 05 жовтня 2018 року Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження ВП № 57359028.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання № 14213 від 15 листопада 2018 року та № 14139 від 15 листопада 2018 року дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 81 від 16 листопада 2018 року дитина ОСОБА_3 навчається у 6 В класі КНВК № 6 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування вимог щодо покращення матеріального становища відповідача вказувала на його відвідування Республіки Білорусь та Російської Федерації та належність йому автомобіля Honda Civic та надала суду фото - витяги веб сторінки однієї із соціальних мереж інтернет та роздруківки їх змісту щодо перебування у користуванні відповідача транспортного засобу.

Окрім того посилалася на факт зміни роду професійної діяльності та місця роботи відповідача, у зв`язку із чим він має нестабільний дохід, та на підтвердження чого надала до суду: витяг з наказу № 77 ос від 20 лютого 2015 року, за яким майора міліції ОСОБА_2 , заступника начальника слідчого відділення Хорольського РВ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас за власним бажанням з 23 лютого 2015 року; наказ № 1 від 02 жовтня 2015 року, за яким ОСОБА_2 призначено керуючим адвокатським бюро «Руслан Павелко»; свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту від 18 лютого 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо зміни матеріального становища відповідача, які б надавали у такому випадку суду підстави для збільшення розміру аліментів та стягнення їх у заявленому розмірі у твердій грошовій формі по 3000 грн. щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина перша статті 180 СК України).

Згідно з вимогами статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (дітей) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батька, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та може бути переглянутий судом, але за наявності обставин, що свідчать про зміну майнового, сімейного становища або стану здоров`я платника чи одержувача аліментів, що впливають на їх спроможність утримувати дитину.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру, але ці обставини підлягають доказуванню.

Підставами для зміни розміру аліментів позивачем зазначено покращення матеріального стану відповідача, а також збільшення фінансових витрат у зв`язку із залученням дитини до спортивних танців, занять із репетиторами, а тому аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, які сплачує відповідач на утримання дитини, є недостатніми.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).

Виходячи із заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , предметом доказування по справі є обставини, що підтверджують наявність підстав, встановлених статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів раніше присуджених з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дав вірну оцінку наявним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність заявлених позивачем підстав та обставин.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що майновий стан відповідача покращився.

Згідно довідки за вих. № 2/зп від 24 січня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 , директор керуючий адвокатським бюро «Руслан Павелко» в період з жовтня 2018 року по січень 2019 року отримав дохід в розмірі 8991 грн. 03 коп., його посадовий оклад у 2018 році становив 3723 грн. 00 коп., у 2019 році - 4173 грн. 00 коп. Інших доказів щодо отримуваного відповідачем доходу та його розміру сторонами по справі не надано, тому висновки суду, що заявлений позивачем розмір аліментів у 3000 грн. не відповідає матеріальному становищу платника аліментів і є завищеним по відношенню до його доходів, відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається зі змісту пояснення в.о. начальника Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Сальнік О.В. за вих.№ 15.25-39/1445 від 05 лютого 2019 року, згідно довідки розрахунку станом на 01 січня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня; у зв`язку із тими обставинами, що боржник отримує заробітну плату в розмірі 3723 грн. 00 коп., перебуваючи з 2015 року на посаді керівника адвокатського бюро «Руслан Павелко», з травня 2018 року по вересень 2018 року аліменти нараховувалися в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з вересня 2018 року - у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд погоджується з тим, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Поряд з цим, позивачем не доведено факту зміни матеріального стану відповідача, що дає підстави для збільшення аліментів.

Інформація, одержана позивачем із соціальних мереж інтернету, не є доказом у розумінні статей 76-79 ЦПК України, належними засобами доказування не підтверджується та ґрунтується на припущеннях, а тому правомірно не взята судом до уваги.

Виникнення потреби у додаткових витратах на дитину, пов`язаних з її розвитком, матеріалами справи також не підтверджується та у такому випадку не може бути підставою для зміни розміру аліментів згідно статті 192 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року, Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: Т.В. Одринська

Л.М. Хіль