Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 626/1566/16-ц

провадження № 61-25046св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року у складі судді Дудченко В. О. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2017 року в складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіпенка І. С., Кокоші В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо одностороннього підвищення процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором від 06 грудня 2010 року укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позов обґрунтовано тим, що у провадженні Красноградського районного суду Харківської області знаходиться справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом № б/н від 06 грудня 2010 року, провадження у якій відкрито 18 липня 2016 року. Після ознайомлення з позовом та доданих до нього документів, а саме з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 06 грудня 2010 року, станом на 30 квітня 2016 року, дізнався, що банк в односторонньому порядку збільшив розмір відсоткової ставки з 01 вересня 2014 року з 30,00 % річних до 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року з 34,80 % річних до 43,20 % річних.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 06 грудня 2010 року він отримав кредит у розмірі 10 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

До того ж його жодним чином не було повідомлено про зміну умов кредитного договору № б/н від 06 грудня 2010 року, тому рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року є неправомірним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2017 року, в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що відповідно до умов договору до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанка, де було повідомлено про підвищення відсоткової ставки. Отже, позивач відповідно до своїх обов`язків за кредитним договором повинен ознайомитися з підвищенням відсоткової ставки та у разі незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання цього договору, чого позивач не зробив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідачем 01 вересня 2014 року змінено відсоткову ставку на підставі наказу банку від 18 серпня 2014 року, тобто менше ніж за 15 календарних днів до дати, з якої застосовувалася нова ставка.

Не зважаючи на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» керується у своїй діяльності Умовами та правилами надання банківських послуг, які є його внутрішньо-правовим актом, Конституція України, ЦК України мають більшу юридичну силу.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» 06 грудня 2010 року укладено договір № б/н, відповідно до якого, позивач отримав у банку кредит у розмірі 10 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 24 вересня 2013 року діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30,00 % на рік. Відсоткова ставка змінена, що підтверджується наказами банку, зокрема 01 вересня 2014 року відповідно до наказу банку № СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року відсоткову ставку підвищено до 34,80 %, 01 квітня 2015 року відсоткову ставку підвищено до 43,20 % згідно з наказом № СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови таких договорів у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений.

ПАТ КБ «ПриватБанк», заперечуючи проти позову, послалося на Умови і правила надання банківських послуг як на невід`ємну частину договору про надання банківських послуг, якими передбачено право банка збільшити розмір базової процентної ставки за користування кредитом шляхом повідомлення про це клієнта за 7 днів у виписці за картрахунку чи шляхом направлення СМС-повідомлення. Поданий відповідачем примірник Умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписаний.

Під час вирішені питання щодо статусу Умов і правил надання банківських послуг як невід`ємної частини укладеного сторонами договору, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина перша статті 634 ЦК України щодо договору приєднання, так як Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком за період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Зміст цих Умов повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони правовідносин - банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування за власним рішенням. Вказане надає кредитору можливість подати в суд примірник Умов і правил надання банківських послуг у тій редакції, що найбільш сприятлива для вирішення справи на користь банка.

Таким чином, за відсутності доказів того, що саме подані відповідачем Умови і правила надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 під час підписання Анкети-заяви, ознайомився та погодився із ними, ці Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма укладеного із відповідачем договору про надання банківських послуг.

Такі висновки узгоджуються із висновками щодо застосування норм матеріального права, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Частина четверта статті 1056-1 ЦК України встановлює, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Оскільки встановлений Умовами і правилами надання банківських послуг порядок повідомлення клієнта про зміну процентної ставки не може бути застосований до спірних правовідносин з тих підстав, що ці Умови не є складовою укладеного сторонами договору про надання банківських послуг, а іншого порядку вони не погодили, повідомлення позичальника про зміну процентної ставки за користування кредитом повинно відбуватися у порядку, визначеному статтею 1056-1 ЦК України.

Судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у встановленому статтею 1056-1 ЦК України порядку повідомило ОСОБА_2 про зміну процентної ставки за користування кредитом, не дав оцінку таким доводам позивача про безпідставність підвищення базової процентної ставки за користування кредитом за виданою позивачу кредитній карті з належним мотивуванням їхнього відхилення чи прийняття.

Верховний Суд зауважує, що підписання ОСОБА_1 Анкети-заяви про надання згоди на те, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між ним і банком договору про надання банківських послуг, не свідчить про те, що саме поданий банком примірник Умов і правила надання банківських послуг розумів позивач під час підписання Анкети-заяви і погодився з його положеннями.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання чи додаткової перевірки доказів, обставини справи судом встановлено повно і всебічно, але допущено порушення норм процесуального права, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат має здійснити вказаний суд за результатами вирішення спору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щодо одностороннього підвищення процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором від 06 грудня 2010 року задовольнити.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щодо одностороннього підвищення процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором від 06 грудня 2010 року, укладеного між Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з 01 вересня 2014 року з 30,00 % річних до 34 % річних та з 01 квітня 2015 року з 34,80 % річних до 43,20 % річних неправомірними.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров