22-ц/804/2290/19
264/4465/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року місто Маріуполь

справа № 264/4465/19

провадження № 22-ц/804/2290/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Мироненко І.П., Попової С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

заявник - в.о. начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовбетон»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбетон» на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Пустовойт Т.В. від 10 липня 2019 року

в с т а н о в и в:

09 липня 2019 року в.о. начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зайцева І.Ю. звернулася до суду із поданням про примусове проникнення на територію, де розташоване майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбетон» (далі ТОВ «Азовбетон») за адресою: м. Маріуполь, пров. Учбовий, 3-а, з метою опечатування 13/50 часток комплексу, площею 740,6 кв.м. та пересувного розчинно-бетонного вузла ПРБУ-80 в рамках виконання зведеного виконавчого провадження ВП №56145883 про стягнення з ТОВ «Азовбетон» загальної суми боргу у розмірі 1 956 503,58 грн.

Заява обґрунтована тим, що на виконанні державного виконавця перебуває зазначене виконавче провадження. Боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, з арештованих рахунків надходять грошові кошти, яких недостатньо для задоволення вимог стягувачів. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Азовбетон» зареєстроване нерухоме майно - 13/50 часток комплексу площею 740,6 кв.м. та пересувного розчинно-бетонного вузла ПРБУ-80, що розташовані за адресою: м. Маріуполь, пров. Учбовий, 3-а, яке описано державним виконавцем та передано на відповідальне зберігання директору підприємства ОСОБА_1 07 травня 2019 року.

Директором ТОВ «Азовбетон» Харитоновим А ОСОБА_2 надано заяву про те, що господарську діяльність ТОВ «Азовбетон» не веде, окрім директора співробітників на підприємстві не має, надано копію договору оренди, за яким все описане майно, яке належить ТОВ «Азовбетон», 09 січня 2018 року передано в користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Лігос Бетон» (далі ТОВ «Лігос Бетон») з щомісячною платою 21 459,76 грн. Проте, за 2019 рік з рахунків підприємства стягнуто лише 10 000,00 грн, що свідчить, що ТОВ «Лігос Бетон» не виконує зобов`язання, передбачені Договором оренди від 09 січня 2018 року.

26 червня 2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна боржника, але на територію підприємства його не пропустили, мотивуючи тим, що господарську діяльність веде інше підприємство, а його керівник відсутній.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2019 року подання в.о. начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зайцевої І.Ю. про примусове проникнення до житла боржника - задоволено. Дозволено в.о. начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зайцевій І.Ю. примусовий вхід на територію, де розташоване майно ТОВ «Азовбетон» за адресою: м. Маріуполь, пров. Учбовий, 3-а, з метою опечатування 13/50 часток комплексу, площею 740,6 кв.м. та пересувного розчинно-бетонного вузла ПРБУ-80, для проведення виконавчих дій в рамках виконання зведеного виконавчого провадження ВП №56145883.

30 липня 2019 року ТОВ «Азовбетон» подало апеляційну скаргу на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу.

Скарга мотивована тим, що ТОВ «Азовбетон» укладено договір оренди пересувного розчинно-бетонного вузлу «ПРБУ -80» та усіх боксів та промислових будівель, розташованих у м. Маріуполі. Вимога про проникнення до адреси юридичної особи є прямим втручанням органу державної влади в господарську діяльність підприємства, зокрема, у існуючі договірні відносини, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Метою здійснення примусового входу на територію, де розташовано майно ТОВ «Азовбетон», державний виконавець зазначає необхідність опечатування майна з метою подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості. Проте, суду не повідомлено, що на момент направлення подання про примусовий вхід, вже направлені дві заявки до Луганської філії ДП «СЕТАМ» на реалізацію майна боржника. Державним виконавцем суттєво перевищено повноваження щодо підготовки майна до реалізації, а саме грубе втручання в існуючі між боржником та третьою особою договірні відносини, оскільки у випадку реалізації майна переможцю торгів до останнього мають перейти права та обов`язки наймодавця за існуючим договором оренди.

Правом подання заперечення на апеляційну скаргу заявник не скористався.

В судовомй засіданні представник ТОВ «Азовбетон» Косенко С.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник заявника в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи подання в.о. начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зайцевої І.Ю., суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває зведене виконавче провадження ВП №56145883 про стягнення з ТОВ «Азовбетон» загальної суми боргу у розмірі 1 956 503,58 грн, рішення суду боржником ТОВ «Азовбетон» не виконується, доступу до місцезнаходження належного йому майна державному виконавцю не надає, передав у строкове платне користування ТОВ «Лігос Бетон» належне йому майно, яке описано та на яке накладено арешт 07 травня 2019 року.

Апеляційний суд вважає, що з висновками суду першої не можна погодитись, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2019 року заступником начальника Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про опис та арешт майна боржника (а.с.5).

Відповідальним зберігачем призначено директора ТОВ «Азовбетон» ОСОБА_1

20 червня 2019 року заступником начальника Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області направлено вимогу директору ТОВ «Лігос Бетон», в якій підприємству запропоновано сплатити суму заборгованості за орендну плату перед ТОВ «Азовбетон» та негайно надати до Кальміуського ВДВС м. Маріуполя підтверджуючі документи (а.с.6).

26 червня 2019 року заступником начальника Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області складено акт про неможливість потрапити на територію боржника ТОВ «Азовбетон» (а.с.7).

У зв`язку з цим 09 липня 2019 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про примусовий вхід до приміщень боржника (а.с. 1), яке ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області задоволено (а.с.24).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», на які в оскаржуваній ухвалі посилається суд першої інстанції, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з п. 6 ч. 3 вказаної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 13 ч. 6 тієї ж статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Виходячи з системного тлумачення вказаних норм процесуального законодавства щодо виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що право державного виконавця на звернення до суду з поданням про примусове проникнення стосується лише тих випадків, коли боржником у виконавчому провадженні виступає фізична особа. При цьому законодавець конкретизує, що виконавець може звернутися з таким поданням в тому разі, якщо необхідно проникнути до житла чи іншого володіння, яке безпосередньо належить фізичній особі-боржнику, для вчинення відповідних виконавчих дій, а також до володіння іншої особи, в тому числі й юридичної, в якому знаходиться майно фізичної особи-боржника.

За обставинами даної справи боржником виступає юридична особа. В таких випадках законодавець в п. 5 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вказав, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Тому за обставинами даної справи, оскільки боржником виступає юридична особа, а законом не передбачено повноваження виконавця звертатися до суду з відповідним поданням про примусовий вхід до приміщень боржника-юридичної особи, так як законом передбачені інший порядок дій виконавця в процесі виконавчого провадження, вчинення яких не підтверджується матеріалами цивільної справи та наданими копіями матеріалів виконавчого провадження, то подання державного виконавця є таким, що не передбачене законом, а прийнята ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а судом першої інстанції були невірно застосовані норми процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про скасовання ухвали Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2019 року про примусове проникнення та про відмову в задоволенні подання в.о. начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зайцевої І.Ю.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбетон» задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2019 року скасувати.

В задоволенні подання в.о. начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зайцевої І.Ю. про примусове проникнення до житла боржника відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді І.П. Мироненко

С.А. Попова