Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 524/4739/15-ц

провадження № 61-32964св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області, у складі судді Савічева В. О.,

від 31 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., Бондаревської С. М.,

від 12 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), звернулося до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № PLRPGA0000018, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22 250 доларів США на строк до 27 серпня 2017 року.

Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати свої обов`язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору № PLRPGA0000018 від 03 серпня 2007 року станом на 20 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 18 447, 84 доларів США,

з яких: 16 485, 70 доларів США - заборгованість за кредитом, 839, 56 доларів США - заборгованість за процентами, 160 доларів США - комісія,

72, 91 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань,

11, 76 доларів США - штраф (фіксована частина), 877, 91 доларів США - штраф (процентна складова).

Вказану суму заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука

від 31 березня 2016 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № PLRPGA00000018 від 03 серпня 2007 року у розмірі

18 447,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 392 016, 67 грн та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет договору, строк дії договору, права, обов`язки та відповідальність сторін. Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним у встановлені строки.

Встановивши, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язання, оскільки щомісячно не вносив платежі з повернення кредиту і процентів, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості, розмір якої вважав доведеним.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 травня

2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 31 березня 2016 року в цивільній справі №524/4739/15-ц залишено без задоволення.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року, з урахуванням додаткового рішення того ж суду від 28 вересня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафу в розмірі 11,76 доларів США - фіксована частина, 877, 91 доларів США - процентна складова, та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання 72, 91 доларів США.

Ухвалено нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 на

користь АТ КБ «Приватбанк» пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 1 549, 53 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» штрафу в розмірі 11, 76 доларів США - фіксована частина, 877, 91 доларів США - процентна складова.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що пред`являючи позов, банк просив стягнути з відповідача штраф і пеню за одне й те саме порушення грошових зобов`язань, що свідчить про недотримання положень, закріплених у

статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що валюта, в якій банком нарахована пеня, є долар США, в той час як пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 524/4739/15-ц із суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 31 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 524/4739/15-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано доводи відповідача.

Судами не встановлено, яка процентна ставка підлягала застосуванню за кредитним договором № PLRPGA00000018 від 03 серпня 2007 року, на яких умовах та якими положеннями договору така ставка була передбачена.

Оскаржувані судові рішення не містять посилань, а у матеріалах справи відсутні докази (банківські виписки, меморіальні ордери, інші платіжні документи), які підтверджують розмір залишку неповернутого кредиту, суми сплачених та нарахованих процентів за користуванням кредитом. Розмір заборгованості за кредитним договором обґрунтований лише наданим банком розрахунком, який не може свідчити про здійснення бухгалтерської операції щодо видачі готівкових коштів.

Крім того, ОСОБА_1 стверджував, що 27 вересня 2013 року та 22 грудня 2013 року він сплатив щомісячні платежі по кредитному договору, проте в розрахунку наданому банком відомості про ці платежі відсутні.

Судами попередніх інстанцій не прийнято до уваги, та не спростовано доводи щодо необґрунтованого нарахуванням неустойки.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшло заперечення АТ КБ «ПриватБанк», подане його представником Сокуренко Є. С. , на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому банк, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Банк звертав увагу суду касаційної інстанції, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є суперечливими, оскільки відповідач одночасно посилається на недоведеність факту одержання кредиту та зазначає про сплату платежів і відсутність простроченої заборгованості за кредитним договором № PLRPGA00000018 від 03 серпня 2007 року.

Крім того, банк вказував, що відповідач ухилився від здійснення своїх обов`язків, передбачених ЦПК України, та не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 03 серпня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № PLRPGA00000018, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 22 250 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до умов договору, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 27 серпня 2017 року.

Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі.

Банк стверджував, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 20 травня 2015 року становила 18 447, 84 доларів США, та складається із:

- заборгованості за кредитом у розмірі 16 485, 70 доларів США;

- заборгованості за процентами у розмірі 839, 56 доларів США;

- комісії за користування кредитом 160 доларів США;

- пені за несвоєчасне виконання зобов`язання 72, 91 доларів США;

- фіксованої частини штрафу 11, 76 доларів США;

- процентної складової штрафу 877, 91 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення частково не відповідають.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054

ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановивши, що позичальник неналежним чином виконував свої зобов`язання за спірним кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені.

При цьому, визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача судом апеляційної інстанції враховано, що період її нарахування становить з березня по травень 2015 року, а також те, що пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її нарахування та стягнення має бути здійснене в національній валюті України.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, здійснені відповідачем 27 вересня 2013 року та 22 грудня 2013 року, відображені в інформації про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , як зараховані на наступний банківський день (після вихідних) та спрямовані банком на погашення заборгованості за кредитним договором

(т. 1 а.с. 165-166).

Разом з тим, неможливо погодитись із висновками судів першої та апеляційної інстанції про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку комісії за користування кредитом за період з лютого 2014 року по травень

2015 року у розмірі 160 доларів США.

Так, згідно пункту 2.2.2 кредитного договору № PLRPGA0000018

від 03 серпня 2007 року позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду згідно пунктів 7.1 та 6.2 даного договору.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору № PLRPGA0000018

від 03 серпня 2007 року банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу банку на строк з 03 серпня

2007 року по 27 серпня 2017 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 22 250 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми

0,2 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, проценти за дострокове погашення кредиту згідно пункту 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2 даного договору.

Пунктом 6.3 кредитного договору № PLRPGA0000018 від 03 серпня 2007 року передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати.

Таким чином, укладений між сторонами кредитний договір № PLRPGA0000018 від 03 серпня 2007 року не містить умов щодо порядку нарахування та розміру комісії за користування кредитом, про стягнення якої заявлені позовні вимоги.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання кредитно договору № PLRPGA0000018 від 03 серпня 2007 року) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, проценти або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України

від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки позбавлені права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вирішуючи спір у частині стягнення комісії, суди попередніх інстанцій не перевірили, за які саме послуги нарахована комісія в сумі 160 доларів США про стягнення якої були заявлені позовні вимоги, залишивши поза увагою те, що кредитору забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які банк здійснює на власну користь чи споживач здійснює на користь банку.

З урахуванням наведеного, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення комісії у розмірі 160 доларів США, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Інші доводи касаційної скарги, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, не впливають на правильність рішень судів попередніх інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення необхідно скасувати в частині стягнення комісії, а в іншій частині залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в

позові - на позивача.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення комісії у розмірі 160 доларів США, що разом становить 0, 9 % від суми заборгованості за кредитним договором заявленої банком до стягнення та відмову у цій частині у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», з останнього на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 36, 17 грн, що становить 0, 9 % від сплаченого заявником судового збору за подання апеляційної скарги (4 019, 41 грн) та судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 39, 46 грн, що становить 0, 9 % від сплаченого заявником судового збору за подання касаційної скарги (4 384, 80 грн).

Крім того, оскільки апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення штрафу (фіксованої та процентної складової), а касаційним судом рішення судів попередніх інстанцій скасовані в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача комісії, внаслідок чого зменшено суму стягненої заборгованості, судовий збір за подання позовної заяви підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 3 446, 09 грн, що складає 94, 3 % суми стягнутого судом першої інстанції судового збору.

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин розмір судового збору, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволених позовних вимог складає 3 370, 46 грн, із вирахуванням належного

ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг пропорційно задоволених вимог.

Щодо поновлення виконання судових рішень

Ухвалою суду касаційної інстанції від 05 грудня 2017 року було зупинено виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

За таких обставин необхідно поновити виконання оскаржених судових рішень у нескасованій частині.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419, 436

ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року, в частині стягнення із ОСОБА_1 комісії в сумі 160 доларів США та вирішення питання про судові витрати скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 комісії в сумі 160 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, м. Київ,

вул. Грушевського, 1Д) судовий збір у розмірі 3 370, 46 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року в нескасованій судом апеляційної інстанції частині, та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року у нескасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович