ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 643/2637/16-ц

провадження № 22-ц/818/140/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс +»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс +» про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс+» на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2018 року в складі судді Горбунової Я.М.,

встановив:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс +» про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Євро-Сервіс+», кожний з яких є окремо солідарним боржником разом з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості в розмірі 204798,81 доларів США.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2017 рокупозов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Євро- Сервіс+» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 204 789,81 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Євро-Сервіс+» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» понесені судові витрати в загальному розмірі 83 106,76 гривень в рівних частках з кожного.

16 березня 2018 року ТОВ «НЬЮФ» звернулось до суду з завою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просили замінити стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року, його правонаступником ТОВ «НЬЮФ» та видати виконавчі документи.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06 квітня 2018 року заяву задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на ТОВ «НЬЮФ» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду по справі № 643/2637/16-ц; 2/643/329/17.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ТОВ «Євро-Сервіс+» звернувся на цю ухвалу з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви ТОВ «НЬЮФ».

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було повідомлено апелянта за його місцезнаходження.

Також, як підставу скасування оскаржуваної ухвали, апелянт вказував, що ТОВ «Євро-Сервіс+» подано апеляційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року.

Крім того, апелянт зазначає, що тільки уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Вказана банківська ліцензія ПАТ «Укрсоцбанк» діяла на момент оформлення кредитних договорів, укладених між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачами та прийняття рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2017 року. Так, судом першої інстанції не було перевірено, чи наявна генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій у ТОВ «НЬЮФ», за відсутності якої ТОВ «НЬЮФ» не може бути стягувачем грошових коштів у валюті долари США.

Дана апеляційна скарга розглядалась в апеляційному суді разом із апеляційною скаргою на рішення суду.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, повістки на адресу сторін направлялись не одноразово, повертались із зазначенням «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до статті 8 Конституції України та частини першої статті17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянта, самостійно цікавитися перебігом розгляду його скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянта свідчить про його небажання добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі при розгляді вказаної справи в суді апеляційної інстанції неодноразово звертались до суду з заявами про відвід колегії суддів; про зупинення провадження; про закриття провадження. В судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, проте, зворотні повідомлення повернулись не врученими. Оскільки апелянт не цікавиться рухом своєї апеляційної скарги, засобів зв`язку, крім поштового, не зазначив, отже, поведінка апелянта свідчить про зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим відповідно до ст. 44 ЦПК України та суперечить основним засадам цивільного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо розгляду справи у розумні строки, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Отже, з урахуванням наведеного вище, а також те, що справа знаходиться в провадженні апеляційного суду тривалий час, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву ТОВ «НЬЮФ», суд першої інстанції виходив з того, що 17.01.2018 року між ТОВ «Міжнародна факторингова група» та ТОВ «НЬЮФ» укладено договори відступлення прав вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором кредиту №839/3/27/38/6 134 від 11.06.2007 року, а також договори про відступлення права вимоги до поручителів ТОВ «Євро-сервіс+», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами поруки № 839М01-ПОР/1, № 839М01-ПОР/2, № 839/4/27/38/6-313, № 839/4/27/38/6-312. За умовами договорів відступлення прав вимоги ТОВ «НЬЮФ» є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Міжнародна факторингова група», що випливають з вищевказаних договорів кредиту та поруки.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Євро- Сервіс+» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 204 789,81 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Євро-Сервіс+» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» понесені судові витрати в загальному розмірі 83 106,76 гривень в рівних частках з кожного.

З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2018 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Міжнародна факторингова група» укладено договір факторингу №1 про відступлення прав вимоги за договором кредиту № 839/3/27/38/6 134 від 28.12.2006 року та по договорам поруки № 839М01-ПОР/1 від 11.06.2014 року, № 839М01-ПОР/2 від 11.06.2014 року, № 839/4/27/38/6-313 від 28.12.2006 року, № 839/4/27/38/6-312 від 28.12.2006 року. Згідно умов договорів факторингу ТОВ «Міжнародна факторингова група» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк», що випливають з вищевказаних договорів кредиту та поруки, у тому числі за договором кредиту № 839/3/27/38/6-134 від 28.12.2006 року та договорами поруки № 839/4/27/38/6-312 від 28.12.2006 року, № 839/4/27/38/6-313 від 28.12.2006 року, № 839М01-ПОР/1 від 11.06.2014 року, № 839М01-ПОР/2 від 11.06.2014 року.

17.01.2018 року між ТОВ «Міжнародна факторингова група» та ТОВ «НЬЮФ» укладено договори відступлення прав вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором кредиту № 839/3/27/38/6 134 від 11.06.2007 року, а також договори про відступлення права вимоги до поручителів ТОВ «Євро-сервіс+», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами поруки № 839М01-ПОР/1, № 839М01-ПОР/2, № 839/4/27/38/6-313, № 839/4/27/38/6-312. За умовами договорів відступлення прав вимоги ТОВ «НЬЮФ» є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Міжнародна факторингова група», що випливають з вищевказаних договорів кредиту та поруки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Статтею 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону.

Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Тобто законом передбачено, що заміна сторони у виконавчому провадженні відбувається у разі її вибуття на правонаступника.

За загальним правилом, суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони у правовідносинах і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже, законодавством передбачено, що відступлення права вимоги є однією із форм процесуального правонаступництва, яке тягне за собою заміну сторони виконавчого провадження.

Встановивши, що на підставі договору від 16.01.2018 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Міжнародна факторингова група» та від 17.01.2018 року між ТОВ «Міжнародна факторингова група» та ТОВ «НЬЮФ», які у встановленому законом порядку не розірвано та недійсними не визнано, до ТОВ «НЬЮФ» перейшло право вимоги за договором кредиту, суд першої інстанції вірно дійшов про задоволення заяви про заміну стягувача.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що тільки уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а вказана банківська ліцензія ПАТ «Укрсоцбанк» діяла на момент оформлення кредитних договорів, укладених між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачами та прийняття рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2017 року, тому судом першої інстанції не було перевірено, чи наявна генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій у ТОВ «НЬЮФ», за відсутності якої ТОВ «НЬЮФ» не може бути стягувачем грошових коштів у валюті долари США, колегією суддів не приймаються, оскільки ці доводи стосуються підстав дійсності спірних договорів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс+» залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 06 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 вересня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко