Справа № 463/3110/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/2273/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 589264,07 гривень та стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,0 гривень.

12 червня 2019 року, представник позивача ОСОБА_4 , подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності відповідачу, реєстраційний номер майна № 23395630.

Заява мотивована тим, що сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідачки, є досить значною, у відповідача відсутній намір добровільно повернути заборгованість, а тому вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу, є необхідним заходом забезпечення позову. Зазначає про те, що у випадку, коли суд дійде висновку про підставність позовних вимог, судове рішення буде неможливо виконати, оскільки у відповідача немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. Крім цього зазначає, що відповідач у вказаному будинку не проживає, оскільки має постійне місце проживання у м.Львові, тому накладення арешту жодним чином не завдасть істотної шкоди відповідачу. Вважає, що підстав для застосування зустрічного забезпечення позову не має. Враховуючи наведене, просить заяву задовольнити.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова 14 червня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер майна № 23395630, загальною площею 81,6 кв.м., на підставі договору дарування від 01 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.А. за реєстровим № 2148.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі вказує, що ухвала суду постанолвена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи. Вказує, що позивачка вже неодноразово зверталась з аналогічним позовом про стягнення заборгованості на підставі розписки, де аналогічну заяву позивачки було повернуто у зв`язку з відсутністю належного обґрунтування заяви щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову та пропозиції щодо зустрічного забезпечення, проте з квітня 2019 року і до дня постановлення оскаржуваної ухвали про задоволення такої заяви, жодні обставини не змінились. Зазначає, що суд дійшов до невірного висновку про те, що поведінка відповідачки свідчить про відсутність наміру повертати позичені кошти, оскільки судом не з`ясовувалось питання досудового врегулювання спору та інформація стосовно того, чи отримує відповідачка будь-які доходи, з яких в майбутньому може відбуватися стягнення в межах виконавчого провадження. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо наміру відповідачки відчужити нерухоме майно з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань. Також вказує, що матеріали справи не містять доказів місця проживання відповідача, а тому передчасним є висновок суду про те, що відповідачка у будинку, на який накладено арешт, не проживає. З наведених підстав просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з метою запобігання можливого утруднення виконання рішення суду у зв2язку з відчуженням житлового будинку, слід накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункти 1, 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачають, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Пункт 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на її користь 589264.07 грн. заборгованості за розпискою та 10000.00 грн. моральної шкоди.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача зазначив, що за рахунок належного відповідачу майна можливим є часткове погашення заборгованості, яка склалася у відповідача перед позивачем, у якого існують підстави вважати, що таке майно відповідач може відчужити, а тому до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі існує загроза відчуження майна відповідачем для уникнення відповідальності та унеможливлення стягнення з нього заборгованості, а відтак невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених прав позивача.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи заяву про забезпечення позову, виходив з того, що позивачем заявлено вимоги майнового характеру, а саме, стягнення з відповідача на її користь 589264.07 грн. заборгованості за розпискою та 10000.00 грн. моральної шкоди, відповідач має реальну можливість реалізувати належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , що в подальшому, за відсутності іншого майна, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем у заяві про вжиття заходів забезпечення позову не зазначено достатніх причин та обґрунтування необхідності вжиття саме таких заходів забезпечення позову, спростовуються заявою представника позивача ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову, у якій заявник зазначив та обґрунтував причини необхідності вжиття заходів забезпечення позову, які вірно були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд першої інстанції в повній мірі дав оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття такого заходу забезпечення позову, врахував вимоги розумності, обґрунтованості заявником необхідності забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, така підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.