Справа № 473/2038/19
РІШЕННЯ

іменем України

"11" листопада 2019 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - Висоцької Г.А.,

при секретарі судового засідання - Радєвій Н.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 , її представника - адвоката Зубченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу №473/2038/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю дружини,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю дружини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.12.1995 року між ними з відповідачем був укладений шлюб, який 16.12.2013 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області був розірваний. Перебуваючи у шлюбі позивач набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що хоча зазначена квартира і придбана у період шлюбу із ОСОБА_2 , однак за кошти, які вона отримала від своєї матері ОСОБА_3 , яка в 2003 році продала будинок в АДРЕСА_2 за 22 790 грн. за ці кошти 21.06.2004 року і було придбано вказану квартиру саме для неї.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

18.06.2019 року відповідачем поданий відзив на позов в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, придбана за спільні з позивачем кошти. Зазначає, що мати позивача тяжко хворіла, потребувала тривалого і вартісного лікування, тому кошти від продажу її будинку були витрачені ОСОБА_3 , а не передані позивачу для купівлі останній житла.

Ухвалою суду від 23.05.2019 року провадження по справі було відкрито, розгляд справи призначено в підготовче судове засідання на 19.06.2019 року.

Ухвалою суду від 23.07.2019 року клопотання представника позивача Зубченко С.В. про витребування доказів було задоволено.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року підготовче провадження по справі закрито, розгляд справи призначений до судового розгляду по суті на 11.11.2019 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов, оскільки її мати ще у 2004 році передала їй кошти на купівлю житла саме для неї, зважаючи на складні відносини з відповідачем, який на той час був її чоловіком, скандалив, ображав її. При цьому він знав про ці кошти, про придбання вказаної нерухомості і не заперечував проти купівлі, не претендував на це житло, не жив в ньому.

Оскільки нерухоме майно придбано не за кошти подружжя, а за рахунок грошей, які їй передала ОСОБА_3 просить визнати спірне майно її особистою власністю.

Представник позивача адвокат Зубченко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на відсутність належного підтвердження заперечень з боку відповідача та положення п.3 ч.1 ст. 57 СК України просила задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує.

Дослідивши матеріали цивільної справи та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договору та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 28.12.1995 року між позичаем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, актовий запис № 484.

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.12.2013 року шлюб між сторонами був розірваний, рішення набрало законної сили 27.12.2019 року(а.с. 7).

Згідно договору купівлі - продажу за № 1031 від 21.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Загороднюк Л.К, позивач ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 вартістю 10 600 гривень ( а.с. 8-9). Зазначене нерухоме майно зареєстроване за власником ОСОБА_1 23.07.2004 року в реєстрі права власності, про що свідчить наданий позивачем витяг.

Згідно довідки голови вуличного комітету від 05.04.2019 року виданої ОСОБА_1 зазначається, що ОСОБА_2 дійсно не проживав і не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.23).

Судом встановлено що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14.06.2003 року ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_2 вартістю 27790 грн., зареєстровано в реєстрі за № 1064( а.с. 18).

Також за договором купівлі-продажу від 27.05.2004 року ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1000 кв. м для індивідуального житлового гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер :07:011:0001, яка розташована на території Вознесенської міської ради та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 4000 грн.( а.с. 12).

Згідно відповіді Миколаївського обласного онкологічного диспансера Миколаївської обласної ради від 09.08.2019 року № 09-802/01 повідомляється, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 2003-2004 роки за медичною допомогою в МООД не зверталась на лікуванні не знаходилась. В період з 2011-2013 роки зверталась до МООД. 28.03.2011, 04.04.2011р, 11.04.2011р., 24.01.2012р., 06.02.2012р.,- дати обстеження в МООД з приводу ДЗ : Рак прямої кишки нижнього ампулярного відділу ( а.с .62).

Як вбачається з свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 від 28.03.2013року, актовий запис № 171, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 70).

Згідно свідоцтва про народження серія серія НОМЕР_2 від 18.11.1977року, виданого ОСОБА_6 , батьком записаний на російській мові - « ОСОБА_7 », мати - « ОСОБА_3 » (а.с.71).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналогічний висновок зроблено і у п.24 постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя (ВСУ у справі № 6-1568цс16).

В даному випадку, позивач надала переконливі докази на підтвердження того, що спірну квартиру придбано нею за особисті кошти, а саме за кошти отримані від продажу будинку її матері.

Дану обставину підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які вказали, що особисто, близько знали матір позивача ОСОБА_3 , яка в їх присутності передала ОСОБА_1 3500 доларів США від продажу власного будинку на придбання квартири для останньої, щоб забезпечити її житлом на майбутнє, зважаючи на складні стосунки, постійні сварки, які виникали у подружжя ОСОБА_10 .

Доводи відповідача, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і придбана за спільні з колишньою дружиною кошти ним не підтверджені у передбачений законом спосіб і строк, визначений параграфом 1 глави 5 розділу І ЦПК України.

Навпаки, твердження позивача, що квартира АДРЕСА_1 придбана за її власні кошти, надані ОСОБА_3 і відповідно є її особистою приватною власність підтверджується, як письмовими доказами, так і показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які вказали, що відповідач був обізнаний про купівлю спірної квартири на кошти, які належали особисто його дружині, не заперечував і не претендував на нерухомість.

Крім того судом встановлено, що посилання відповідача на відсутність у позивача особистих коштів на час придбання спірної квартири (червень 2004 року), зважаючи на тривалу і тяжку хворобу тещі ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки спростовуються інформацією з Миколаївського обласного онкологічного диспансера Миколаївської обласної ради від 09.08.2019 року за № 09-802/01, що період хвороби і відповідно лікування ОСОБА_3 припадає на 2011-2013 роки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить позивачу на праві особистої приватної власності.

Керуючись ст.ст. 4-5, 11-13, 76-84, 141, 259-260, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю дружини - задоволити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.11.2019 року.

Суддя Висоцька Г.А.