Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 759/8598/15-ц

провадження № 61-15851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами укладеного кредитного договору від 30 березня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі, визначеному банком. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 67 306,39 грн, з яких: тіло кредиту - 24 453,07 грн; проценти за користування кредитом - 39 172,06 грн; штраф (фіксована складова) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 3 181,26 грн.

Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року у складі судді Величко Т. О. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2006 року у розмірі 67 306,39 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належно не виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 30 березня 2006 року, внаслідок чого виникла заявлена банком заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на користь банку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , задоволено.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не враховано, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 грудня 2010 року з ОСОБА_1 на користь банку вже була стягнута заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2006 року станом на 22 листопада 2010 року. А банк не надав судам доказів того, що відповідачу видавалася нова кредитна картка після того та він користувався кредитними коштами у заявлений у цій справі період (23 листопада 2010 року - 30 квітня 2015 року).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд надав неправильну оцінку поданим банком доказам, які, на його думку, доводять наявність у відповідача заявленої заборгованості.

Крім того, вказує, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що відповідач не виконав заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 грудня 2010 року про стягнення з нього на користь банку заборгованості. Вважає, що саме по собі рішення про стягнення заборгованості, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин між сторонами кредитного договору та не позбавляє кредитора прав на отримання сум, передбачених кредитним договором.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк»задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 10 та частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 грудня 2010 року з ОСОБА_1 на користь банку вже була стягнута заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2006 року станом на 22 листопада 2010 року, у тому числі тіло кредиту у повному обсязі, а банком не доведено видачі ОСОБА_1 нової кредитної картки після того, а також користування ним кредитними коштами у заявлений період (23 листопада 2010 року-30 квітня 2015 року), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги банку є безпідставними.

Доводи касаційної скарги про те, що саме по собі рішення про стягнення заборгованості, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин між сторонами кредитного договору та не позбавляє кредитора прав на отримання сум, передбачених кредитним договором, є необґрунтованими, оскільки після закінчення строку дії кредитного договору та після повного стягнення кредитної заборгованості рішенням суду, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися й банк мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені та штрафу, про що вказано у правових висновках Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Вказані, а також інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк