Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/7087/16-ц

провадження № 61-30839св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора м. Києва,

відповідачі: Київська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

третя особа - Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у складі судді Хоменко О. Л. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Шебуєвої В. А., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2013 року заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовом до Київської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації (далі - Департамент земельних ресурсів КМДА), про визнання незаконним рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позов мотивовано тим, що рішенням Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 650/2719 передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га на АДРЕСА_1 . На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

31 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 .

Зазначав, що спірна земельна ділянка відноситься до зони зелених насаджень загального користування і території лугів, лугопарків та належить до земель рекреаційного призначення, а не до земель із запасу житлової та громадської забудови, проте використовується для здійснення відповідачами будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд як земля із запасу житлової та громадської забудови.

Прокурор посилався на те, що факт визнання протиправними рішень Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 214/2283 «Про передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю «Мегатранс» для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на АДРЕСА_2 » підтверджує незаконність подальшої передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , оскільки судовими рішеннями у справі № 2а-18834/10/2670, які набрали законної сили, підтверджено незаконність внесення Київською міською радою змін до Генерального плану розвитку м. Києва та переведення земель рекреаційного призначення до земель житлової та громадської забудови.

З урахуванням наведеного прокурор просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 650/2719, визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922798, зареєстрований 22 грудня 2009 року, визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 грудня 2009 року, визнати недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794074 , відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:371:0075, за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради.

Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 650/2719 «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922798, зареєстрований 22 грудня 2009 року Головним управлінням ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05137.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер :90:371:0075), вартістю 329 007,70 грн., посвідчений 30 грудня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. та зареєстрований в реєстрі за № 18952.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794074, зареєстрований 22 червня 2010 року Головним управлінням ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05593.

Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:371:0075, вартістю 329 007,70 грн за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року залишено без змін.

Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення

У травні 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що містобудівне обґрунтування щодо зміни цільового використання спірної земельної ділянки затверджувалося рішенням Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 214/2283, яке в подальшому було визнане протиправним та скасоване в судовому порядку. Заявник зазначав, що не знав і не міг знати про затвердження містобудівних обґрунтувань для спірної земельної ділянки ще одним рішенням Київради, яке було прийняте до моменту прийняття рішення Київради про передачу ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність і є чинним на сьогодні з моменту його прийняття. Зокрема, відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за вих. № 5007/12/27-16 від 12 квітня 2016 року відомо, що відповідно до пункту 30 рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва об`єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на АДРЕСА_2 .

Крім того вказував, що 05 травня 2016 року з Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року у справі № 756/14464/14-ц, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року встановлено, що на підставі розробленого та погодженого містобудівного обґрунтування 17 вересня 2009 року Київська міська рада прийняла рішення № 58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», яким у пункті 1 вирішила затвердити містобудівні обгрунтування згідно з додатком… Пунктом 2 даного рішення було вирішено внести зміни до Генерального плану міста Києва. Отже, вважає висновок суду про те, що земельну ділянку разом з іншими землями на Столичному шосе, 24 на момент прийняття спірного рішення було віднесено до зони земель рекреаційного призначення, таким, що не відповідає дійсності.

З урахуванням наведеного просив суд скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року у зв`язку з нововиявленими обставинами і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що посилання представника заявника на рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 58/2127 як на нововиявлену обставину, що може вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, суд вважає безпідставними, оскільки з огляду на апеляційну скаргу заявника на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року останньому було відомо про існування рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», яким було внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року та Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року.

Ураховуючи наведене, районний суд вважав, що обставини, які стосуються зміни цільового призначення земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_4 , були відомі заявникові на час розгляду справи, а тому вони не є нововиявленими обставинами, що визначені пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Коломієць Т. М. відхилено.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що про існування рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», яким було внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року та Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року, затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 806/3381, відповідно до пункту 1 цього рішення, заявнику було відомо до моменту ухвалення судового рішення, оскільки на рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 58/2127 представник заявника посилався у письмових запереченнях на позовну заяву від 09 липня 2013 року, додаючи копію вказаного рішення до матеріалів справи.

Крім того, на вказану обставину, як на підставу для скасування ухваленого по справі рішення, заявник посилався також у апеляційній скарзі.

Апеляційний суд зазначив, що заявником не доведено належними та допустимими доказами, що вказані ним обставини є нововиявленими відповідно до вимог статті 361 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні заяви районний суд в порушення пункту 3 частини першої статті 215 ЦПК України 2004 року в мотивувальній частині взагалі не вказав мотивів, з яких вважає відсутність у справі нововиявлених обставин, які можуть вважатися підставою для скасування рішення.

Заявник вказує, що на дату ухвалення рішення суду, ні він, ні суд не знали і не могли знати про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, а саме: переведення її з рекреаційного призначення до житлової на підставі двох нормативно-правових актів, які не пов`язані між собою та мають однакову юридичну силу.

Додатково зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки обставині, що метою звернення до департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради після закінчення розгляду цієї справи була необхідність отримати інформацію про функціональне призначення земельної ділянки на момент звернення.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У вересні 2017 року заступник прокурора м. Києва подав відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якому зазначив, що касаційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Прокурор зазначає, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

При цьому нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Прокурор вважає, що обставини, на які посилається особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року, не є нововиявленими обставинами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У лютому 2013 року заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовом до Київської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Департамент земельних ресурсів (КМДА), про визнання незаконним рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 650/2719 «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922798, зареєстрований 22 грудня 2009 року Головним управлінням ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05137.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер :90:371:0075), вартістю 329 007,70 грн., посвідчений 30 грудня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. та зареєстрований в реєстрі за № 18952.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794074, зареєстрований 22 червня 2010 року Головним управлінням ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05593.

Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:371:0075, вартістю 329 007,70 грн за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року залишено без змін.

У травні 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до Голосіївського районного суду М. Києва із заявою про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Коломієць Т. М. відхилено.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Положеннями частини першої статті 361 ЦПК України 2004 року (чинного на час вирішення судом заяви) визначено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане (частина друга статті 361 ЦПК України 2004 року).

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до частини першої статті 362 ЦПК України 2004 року заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами або іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що є підставою для перегляду.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, суди попередніх інстанції виходили з того, що заявник, як на нововиявлену обставину для перегляду рішення суду, посилався на рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», яким затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва об`єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на АДРЕСА_2 та рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року у справі № 756/14464/14-ц, яким встановлено, що на підставі розробленого та погодженого містобудівного обґрунтування 17 вересня 2009 року Київська міська рада прийняла рішення № 58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», у пункті 1 якого вирішила затвердити містобудівні обгрунтування згідно з додатком… Пунктом 2 даного рішення було вирішено внести зміни до Генерального плану міста Києва.

Враховуючи те, що представник заявника у письмових запереченнях на позовну заяву від 09 липня 2013 року та апеляційній скарзі на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року посилався на вказане рішення Київської міської ради та додаючи копію вказаного рішення до матеріалів справи (том 1 а. с. 125-138, 172-180), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що зазначені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

З урахуванням наведених норм, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з дотриманням вимог статей 210, 212, 315, 361 ЦПК України 2004 року, обґрунтовано залишив заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 без задоволення, оскільки обставини, на які вона посилається не є нововиявленими обставинами у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Суд критично ставиться до доводів заявника про те, що судом першої інстанції не мотивовано своє рішення про відмову у задоволенні заяви про перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки в оскаржуваній ухвалі районного суду судом, з посиланням на постанову пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про практику застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» зроблено висновок, що обставини, які стосуються зміни цільового призначення земельної ділянки були відомі заявнику на час розгляду справи, тому вони не є нововиявленими.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди надали належну правову оцінку доводам заявника, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк