Дата документу 31.07.2019 Справа № 333/1531/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1531/19 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/807/2307/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила, до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17 жовтня 2015 року по 07 вересня 2018 року перебувала у шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею.

Шлюбні відносини фактично припинились з червня 2017 року, з цього часу відповідач припинив надавати матеріальну допомогу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з неврологічним захворюванням дитина перебуває на обліку, має інвалідність, потребує постійного догляду, в зв`язку з чим витрати на утримання дитини значно збільшились.

Відповідач інших утриманців не має, є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, а тому вважала, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 грн.

На підставі зазначеного просила змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши їх розмір до 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, стягнутих рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 626 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неврахування судом першої інстанції наявності в дитини інвалідності, потреби у постійному догляді, необхідності здійснення значних матеріальних витрат на лікування, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду про задоволення позову в повному розмірі.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом першої інстанції було враховано наявність у дитини інвалідності, не має постійного доходу, в змозі сплачувати аліменти у визначеній судом першої інстанції сумі, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року з нього стягнуто на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 4855 грн.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 травня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову (18000 грн.) у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з стану здоров`я дитини, матеріального стану відповідача, частково визнання відповідачем позовних вимог, недоведеності щомісячних витрат позивача на утримання дитини в розмірі 6000 грн.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону і зібраним у справі доказам.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 жовтня 2015 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 2 звор.).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 4 березня 2016 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 3).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкають в АДРЕСА_1 (а.с. 4,5)

ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом, йому призначена соціальна допомога у розмірі 1 671 грн. 40 коп. щомісячно (а.с. 8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1 000 грн. щомісячно (а.с. 7).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6).

Як на підставу збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 посилалась на перебування дитини на обліку у зв`язку з неврологічним захворюванням, наявність інвалідності, потребу в постійному догляді та лікуванні.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала копії медичних документів, згідно яким неповнолітня дитина сторін страждає на неврологічне захворювання, перебуває на обліку в медичному закладі, а також копії фіскальних чеків, що підтверджують витрати позивача на придбання для дитини ліків та медикаментів.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року розміру аліментів.

В той же час ОСОБА_1 не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції доказів того, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги, не заперечував проти встановленого судом першої інстанції розміру аліментів й при розгляді справи в апеляційному суді, про що свідчить його відзив (а.с.38, 71-72).

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції обґрунтовано враховано як стан здоров`я дитини, неможливість ОСОБА_1 працювати у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, отримання позивачем соціальної допомоги на дитину в розмірі 1671 грн., так і майновий стан відповідача, який з 07 лютого 2019 року припинив підприємницьку діяльність, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте є працездатною особою.

А тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неврахування судом першої інстанції вказаних обставин є неприйнятними.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні збільшеного розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховані всі істотні обставини, якими обґрунтовані вимоги та заперечення сторін.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги те, що матеріали справи містять докази звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат, понесених нею у зв`язку з лікуванням дитини ОСОБА_3 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4855 грн.

Також ОСОБА_1 не позбавлена права в разі понесення інших витрат на лікування дитини звернутись до суду з відповідним позовом.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 31 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: