"05" вересня 2019 р.
Справа № 642/4762/19
Провадження № 2/642/1427/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 вересня 2019 р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - Шрамко Л.Л.
з участю секретаря - Тугая К.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності
в с т а н о в и в:
Позивачка звернулася до суду з позовом, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування Ѕ частиною будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказана частина будинку належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 06.11.2015р., укладеним з її батьком ОСОБА_3 Вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням суду 26 лютого 2013 року. Після розірвання шлюбу з нею залишився проживати їхній син, а відповідач виїхав з будинку після припинення шлюбних відносин одразу після ухвалення рішення суду. Після того, як шлюб між нею та відповідачем було розірвано у 2013 році, змінився і власник будинку, у якому зареєстрований відповідач, право власності на будинок перейшло від її батька - ОСОБА_3 до неї.
Ухвалою суду від 12 липня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.
В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Зазначила, що відповідач в будинку з 2013 року не проживає, на будинок не претендує, його речей в квартирі немає, ніяких витрат по утриманню будинку не несе. Спочатку він проживав з іншою жінкою, а потім виїхав на постійне місце проживання до Російській Федерації. З сином він спілкується телефоном, та повідомив, що знятись з реєстрації не має можливості, приїхати до Харкова не може.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Про слухання справи повідомлений належним чином.
Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України за згодою позивачки суд вважає за можливе постановити заочне рішення у справі.
Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
З 16 вересня 1995 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з довідки про склад сім`ї та зареєстрованих осіб, виданою адміністрацією Ленінського району Харківської міської ради 4 листопада 2015 року, позивачка, як донька власника ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою з 30 вересня 1997 року зареєстрований відповідач.
06.11.2015р між ОСОБА_3 батьком позивачки та позивачкою укладено договір дарування, за яким батько подарував їй Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 на даний АДРЕСА_1
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47085728 право власності на вказану частину будинку на підставі договору дарування зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 .
Згідно рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 26 лютого 2019 року за позовом ОСОБА_1 шлюб сторін розірвано В рішення зазначено, що з листопада 2012 року сторони не підтримують шлюбні стосунки.
Сусіди позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які проживають в цьому ж будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 1 грудня 2015 року склали акт про непроживання відповідача за вказаною адресою з травня 2013 року, зазначили, що його особистих речей в будинку не має.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні та згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним та власником житла або законом. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. Тому в даному в випадку власник правомірно пред`явила позов про усунення перешкод у користуванні правом власності.
Суд, захищаючи права власності громадян у такому випадку, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідач є колишнім членом сім`ї позивачки.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14 право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведеними належними, достовірними та допустимими доказами судом встановлено, що відповідач з 2013 року добровільно залишив будинок, забравши всі свої особисті речі, та з цього часу за вказаною адресою не проживає, будинком не цікавиться, не несе витрати по утриманню будинку.
Права власності на вказану частину будинку він не має. Позивачка є єдиним власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 .
Реєстрація відповідача перешкоджає позивачці у здійсненні права власника у повному обсязі.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад рік без поважних причин, а тому слід усунути перешкоди позивачці у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача особою, яка втратила користування Ѕ частиною будинку за вказаною адресою.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 89, 259, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 30.04.2002 року, таким, що втратив право користування Ѕ частиною будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Ленінського районного суду м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.
Повний текст рішення складений 6 вересня 2019 року.
Суддя Л.Л. Шрамко