Постанова

Іменем України

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 344/1796/15-ц

провадження № 61-32933св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Івано-Франківська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року в складі судді Бородовського С.О. та ухвалуАпеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року в складі суддів: Бойчука І.В., Вакарука В.М., Горейко М.Д.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року Івано-Франківська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач самовільно здійснив прибудову до належної йому квартири АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що зазначена прибудова здійснена без відповідних дозвільних документів, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети позивач просила суд зобов`язати відповідача повернути Івано-Франківській міській раді самовільно захоплену земельну ділянку та власним коштом знести самовільну прибудову до квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року позовні вимоги Івано-Франківської міської ради задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Івано-Франківській міській раді самовільно захоплену земельну ділянку та за власний рахунок знести самовільну прибудову до квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 25,8 м2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що прибудова до квартири АДРЕСА_1 здійснена відповідачем незаконно та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, і тому вказану прибудову належить знести на підставі положень статті 376 ЦК України, а земельна ділянка привести у придатний для використання стан.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Витребувано з Івано-Фраківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу 344/1796/15-ц.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не повно встановили обставини справи, оскільки квартира АДРЕСА_1 , до якої здійснено прибудову, є спільною частковою власністю скаржника - ОСОБА_1 , та відповідача - ОСОБА_1 , а суд, ухвалюючи рішення про зобов`язання ОСОБА_1 знести прибудову до вказаної квартири, вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , який не брав участі у справі.

Також у касаційній скарзі указується на те, що на момент її подання земельна ділянка, на якій знаходиться самовільна прибудова до квартири АДРЕСА_1 , надана в оренду ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на підставі укладеного з Івано-Франківською міською радою договору оренди від 08 липня 2016 року.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив касаційну скаргу задовольнити.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що до квартири АДРЕСА_1 , було здійснено самочинну прибудову без відповідних дозволів. Вказана обставина визнана сторонами та не оспорювалась.

31 жовтня 2007 року Івано-Франківською міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю винесено припис щодо припинення спірної самочинної прибудови.

Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення від 23 грудня 2014 року про зобов`язання ОСОБА_1 в місячний строк знести самочинну прибудову.

13 січня 2015 року Івано-Франківською міською радою відповідачу направлено вимогу про знесення самочинного будівництва.

30 липня 2015 року Івано-Франківською міською радою прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Спірна прибудова збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту.

Відповідно до пункту другого статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до пункту третього статті 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На час звернення до суду та ухвалення судового рішення проект відведення спірної земельної ділянки не був затверджений у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту четвертого статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 Цивільного кодексу України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 Цивільного кодексу України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач зобов`язаний знести спірну самовільну забудову та звільнити самовільно захоплену спірну земельну ділянку з таких підстав.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

Разом з цим в статті 212 Земельного кодексу України вказано, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до пункту першого статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (пункт перший статті 391 Цивільного кодексу України).

Згідно до пункту першого статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В пункту першому статті 319 Цивільного кодексу України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач зобов`язаний знести спірну самовільну прибудову до будинку та звільнити самовільно захоплену спірну земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги, про те, що ухвалюючи рішення про зобов`язання ОСОБА_1 знести прибудову до вказаної квартири, вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, не можна прийняти до уваги з наступних підстав. Оскільки, як встановлено судами, з заявою про надання земельної ділянки для прибудови звертався саме ОСОБА_1 . Саме йому надавався дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки та саме він здійснював самостійне будівництво.

За матеріалами справи відповідач ОСОБА_1 не посилається на спільну відповідальність зі своїм братом - ОСОБА_1 за будівництво самочинної прибудови. При цьому, самочинна прибудова до спільної часткової власності одним з власників без згоди іншого власника, порушує права іншого власника.

Також, не можна прийняти до уваги договір оренди для забудови цієї земельної ділянки, укладеного 08 липня 2016 року між радою і братами, оскільки ці обставини виникли вже після ухвалення судових рішень, тому на законність цих рішень не впливають. Однак можуть бути підставою для відмови від виконання цих рішень у зв`язку із зміною обставин.

За вище наведених обставин Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд першої та апеляційної інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування судового рішення - відсутні, доводи касаційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої та апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров