ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 744/533/19

Головуючий у першій інстанції - Гнип О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1422/19

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне підприємство «Агрофірма «Чорний Ріг»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг» на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг» про визнання додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок недійсними,

місце ухвалення рішення суду - м. Семенівка,

дата складання повного тексту рішення суду - 20 вересня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПП «Агрофірма «Чорний Ріг», в якому просила: визнати недійсною додаткову угоду від 16 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки, що укладений 31 травня 2008 року між нею та відповідачем, на право оренди земельної ділянки площею 2,85 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:003:0003, яка розташована на території Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області та належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 квітня 2002 року; визнати недійсною додаткову угоду від 16 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки, що укладений 31 травня 2008 року між нею та відповідачем, на право оренди земельної ділянки площею 3,5 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:006:0017, яка розташована на території Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області та належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 липня 2003 року.

У мотивування заявлених вимог зазначала, що відповідно до умов укладених 31 травня 2008 року договорів оренди відповідач отримав у користування указані земельні ділянки строком на 10 років. Після закінчення строку дії договорів оренди вона звернулася до підприємства з вимогою про повернення їй земельних ділянок, але жодних повідомлень від орендаря з приводу того, що він має намір продовжувати орендувати належні їй земельні ділянки, не надходило. Втім відповідач повідомив її про наявність додаткових угод від 16 листопада 2016 року, згідно з якими було продовжено строк дії основних договорів на 7 років.

Указувала, що відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2015 році відбулася реєстрація договорів оренди її земельних ділянок, строк дії яких було продовжено до 06 листопада 2030 року. У той же час ніякої згоди на продовження оренди належних їй земельних ділянок вона не давала і додаткових угод не підписувала. Восени 2018 року вона звернулася до відповідача з усною заявою про розірвання додаткових угод до договору оренди земельної ділянки від 31 травня 2008 року за взаємною згодою сторін та із пропозицією повернути їй земельні ділянки, проте жодних дій з приводу її заяви з боку підприємства вчинено не було.

Вважає, що укладення додаткових угод від 16 листопада 2016 року без її волевиявлення є незаконним, оскільки порушує її права та інтереси, як землевласника.

Рішенням від 19 вересня 2019 року Семенівський районний суд позов ОСОБА_1 задовольнив повністю. Визнав недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 16 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки, що укладений 31 травня 2008 року між ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» та ОСОБА_1 , на право оренди земельної ділянки площею 2,85 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:003:0003, яка розташована на території колишньої Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області та належна ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 008508, виданого 16 квітня 2002 року. Визнав недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 16 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки, що укладений 31 травня 2008 року між ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» та ОСОБА_1 , на право оренди земельної ділянки площею 3,5 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:006:0017, яка розташована на території колишньої Чорнорізької сільської ради Семенівського району Чернігівської області та належна ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 030873, виданого 14 липня 2003 року.

Стягнув з ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн та частину оплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 384,20 грн. Повернув позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову відповідно до квитанції від 08 квітня 2019 року у розмірі 384,20 грн.

В апеляційній скарзі ПП «Агрофірма «Чорний Ріг», не погоджуючись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат на правову допомогу та вважаючи його в цій частині необґрунтованим, просить судове рішення в частині стягнення судових витрат змінити, виключивши з його резолютивної частини положення про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що адвокат, який надавав правову допомогу, зареєстрований як самозайнята особа, тому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 335/8855/15-ц, допустимим доказом отримання ним від позивача готівки (гонорару) у розмірі 5 000 грн може бути відповідний запис про оприбуткування готівки в книзі обліку доходів та витрат адвоката, отже квитанція до прибуткового касового ордеру, надана позивачем на підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу, не є належним доказом.

Представник відповідача вважає завищеними витрати на надання правничої допомоги у зв`язку з явно нерозумним часом на надання консультацій згідно з актом виконаних робіт, зокрема, в акті відсутні теми консультацій, не зазначено де і коли вони надавались, які питання вимагали консультацій впродовж такого значного часу, яким чином ці консультації пов`язані з даною справою.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відомості до відповідних реєстрів щодо оспорюваних стороною позивача правочинів стосовно оренди належних їй земельних ділянок внесено всупереч волі ОСОБА_1 та за відсутності достовірних даних про існування оспорюваних додаткових угод, належним чином узгоджених сторонами за всіма істотними умовами, у зв`язку з чим не були дотримані положення ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 210, ч. 1 ст. 638, ч. 2 ст. 792 ЦК України.

Питання розподілу судових витрат районний суд вирішив у відповідності до приписів ст.ст. 137, 141 ЦПК України, зазначивши, що витрати на професійну правничу допомогу оплачені позивачем у розумному розмірі, а його представник дійсно провадив у справі адекватну оплаті роботу, у той час як стороною відповідача не надано суду доказів щодо неспівмірності цих витрат, як того вимагає ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

Судове рішення в частині задоволених позовних вимог про визнання додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок недійсними не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 3 та 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалою Семенівського районного суду від 10 квітня 2019 року було відкрито провадження у даній справі (а.с. 29-30).

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у суді адвокат Шаповалов М.С. здійснював на підставі договору про надання юридичних послуг (професійної правничої допомоги) від 19 грудня 2018 року та ордеру серії ЧН № 092254 від 03 квітня 2019 року (а.с. 21-22, 24-25).

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 указаного договору вартість юридичних послуг за даним договором визначається за домовленістю сторін та погоджується з рекомендаціями щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затвердженого рішеннями Ради адвокатів Чернігівської області, у відповідні строки і становить 5 000 грн, яка за природою свого походження є гонораром. Сума гонорару в розмірі 5 000 грн виплачується виконавцю (адвокату) з дня підписання цього договору в готівковому вигляді, на підтвердження чого виконавець видає замовнику квитанцію про оплату послуг.

До позовної заяви адвокатом Шаповаловим М.С. був поданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому зазначено, що позивач, серед іншого, поніс та планує понести судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн відповідно до ст. 137 ЦПК України, які складаються з юридичної консультації, ознайомлення з матеріалами, підготовки заяви-вимоги та позовної заяви, договору про правову допомогу, розрахунку суми судових витрат, копіювання додатків до позовної заяви, відправлення позовної заяви поштовим зв`язком до суду, участі в судових засіданнях та підготовки до них (така, що планується), всього витрачено та заплановано витратити по даній справі 5 робочих годин адвоката на загальну суму 5 000 грн, яка повністю кореспондується з вимогами, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України (а.с. 6).

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Шаповаловим М.С. протягом судового розгляду справи були складені, підписані та подані до суду наступні документи: позовна заява (а.с. 2-5), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с. 6), клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 7), клопотання про витребування доказів та проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 34, 41, 114), заяви про розгляд справи без участі позивача та/або його представника (а.с. 46, 81, 104), заява про видачу копії рішення суду та виконавчих листів (а.с. 156); сформовано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 15), здійснено пошук та формування інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 16-19), направлено адвокатський запит до Семенівської РДА (а.с. 20).

Також з матеріалів справи вбачається, що адвокатом Шаповаловим М.С. здійснено копіювання та завірення доданих до позову документів (а.с. 8-25).

19 грудня 2018 року адвокатом Шаповаловим М.С. від ОСОБА_1 було прийнято 5 000 грн за договором про надання юридичних послуг від 19 грудня 2018 року, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера № 23/19 (а.с. 23).

На підтвердження вказаної суми коштів, сплачених позивачем за отримані правові послуги, у матеріалах справи наявний акт виконаних робіт від 03 квітня 2019 року, за яким усього було використано 11 робочих годин на загальну суму 5 000 грн (а.с. 26), а саме, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка договору - 19 грудня 2019 року (30 хв.), підготовка позовної заяви - 03 квітня 2019 року (3 год.), надання замовнику на його вимогу юридичної консультації, що стосується даної справи - з 19 грудня 2018 року по 03 квітня 2019 року (5 год.), участь у судовому засіданні в Семенівському районному суді Чернігівської області (планується 2 год.), отримання в канцелярії суду рішення та виконавчих документів (планується 30 хв.).

Із протоколу судового засідання вбачається, що адвокат Шаповалов М.С. брав участь у судовому засіданні 19 вересня 2019 року загальною тривалістю 1 год. 11 хв. (а.с. 127-129, 131).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені процесуальні норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення з ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» 5 000 грн у відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки вони підтверджені належними доказами у відповідності до приписів ст.ст. 76-81 ЦПК України.

На думку апеляційного суду, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, визначені згідно з умовами договору про надання юридичних послуг та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, є співмірними із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт та значенням справи для сторони.

Клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу під час розгляду справи від відповідача не надходило, будь-яких належних та допустимих доказів неспівмірності заявлених позивачем судових витрат відповідачем також не надано.

Апеляційний суд зважає також на приписи ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами. Оскаржуваним судовим рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі, тому суд першої інстанції, у відповідності до п. 1 ч. 2 наведеної норми, згідно з якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, дійшов правомірного висновку щодо відшкодування у повному обсязі понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача про те, що квитанція до прибуткового касового ордеру, надана позивачем на підтвердження здійснення нею витрат на професійну правничу допомогу, не є допустимим доказом отримання адвокатом готівки (гонорару) в розмірі 5 000 грн, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Апеляційний суд відхиляє доводи заявника про необхідність врахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 335/8855/15-ц, оскільки позиція суду в цій справі стосувалась відсутності обов`язкових реквізитів у прибутковому касовому ордері юридичної особи як бухгалтерському документі.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги на завищений розмір витрат на надання правничої допомоги у зв`язку з нерозумним часом на надання консультацій згідно з актом виконаних робіт, зокрема відсутністю в акті теми консультацій, не зазначення місця і часу їх надання, питань які вимагали консультації та їх пов`язаність з цією справою, зважаючи на їх формальний характер. Крім того, як зазначалось вище, клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу, як це передбачено ч. 5 ст. 137 ЦПК України, під час розгляду справи від відповідача не надходило. Наданий стороною позивача акт виконаних робіт від 16 вересня 2019 року містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а.с. 124).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг» залишити без задоволення, а рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.

Головуюча: Судді: