ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/1791/18
Провадження № 22-ц/4820/1148/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: представник позивача Латюк П.Я. ,

представник третьої особи Файчук А .С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргамиОСОБА_3 , Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2019 року (суддя Давидюк О.І.) за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 40 756 грн. 30 коп. моральної шкоди, 10 000 грн. витрат за надання правової допомоги, 10 200 грн. сплаченого штрафу, та 352 грн. 40 коп. судового збору, 60 грн. сплаченої банку комісії, а всього - 61 368 грн. 70 коп.

Позов мотивував, тим що 26 січня 2018 року посадовими особами Департаменту патрульної поліції відносно нього складено два протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2018 року позивача було визнано винним у вчиненні зазначених правопорушень та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

22 лютого 2018 року на виконання вищезазначеної постанови суду, ОСОБА_3 сплатив штраф та судовий збір.

Однак, постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2018 року постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2018 року скасовано, а протоколи про інкриміновані ОСОБА_3 адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, повернуто на доопрацювання до Теофіпольського відділення поліції Красилівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області.

В подальшому, постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2018 року провадження у вказаній справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Стверджував, що він знаходився під слідством і судом 9 місяців та 23 дні, а відтак незаконним та сфальсифікованим притягненням до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, яка проявилася у стражданнях через порушення звичних для нього життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, оспорювати незаконну постанову, ходити на судові засідання та доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованих правопорушень.

Посилаючись на зазначене, з урахуванням положень ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди оцінив у 40 756,30 грн.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 2000 грн. моральної шкоди, 10 200 грн. сплаченого ним штрафу, 352 грн. 40 коп. судового збору та 60 грн. інших витрат, 10 000 грн. сплачених ОСОБА_3 витрат у зв`язку з наданням правової допомоги.

В травні 2019 року позивачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне і неправильне встановлення дійсних обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити нове, яким його позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, стягнути моральну шкоду в розмірі 40 756 грн. 30 коп.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, на яких ґрунтувалися пояснення позивача щодо спричиненої йому моральної шкоди. Вказував, що при оцінці та визначенні розміру моральної шкоди суд не застосував вимоги ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». На його думку санкція інкримінованої йому статті передбачає відповідальність, яка є суворішою за велику кількість кримінальних правопорушень, а відтак він має право на відшкодування шкоди, заподіяної безпідставним притягненням до адміністративної відповідальності, оскільки під судом та слідством перебував 9 місяців 23 дні.

Не погодившись із даним рішенням Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області також подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Апелянт вказував, що інспекторами СРПП Теофіпольського ВнП Красилівського ВП ГУНП у Хмельницькій області були складені лише протоколи за ч.1 ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП України, які були направленні на розгляд до суду.

Зазначає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди, а також доказів того, що діяння посадових осіб Департаменту патрульної поліції були протиправними внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку він посилається.

Вважає, що понесені позивачем судові витрати відшкодовуються в порядку передбаченому, відповідним процесуальним законом, а тому вони не можуть бути стягнуті за позовною заявою в іншому провадженні. Крім того, апелянт вказував, що судом не досліджено, що внесені позивачем кошти у сумі 10 200 грн. та 352,40 грн. судового збору, сплачені не на виконання судового рішення, а є помилково зарахованими до державного бюджету. ОСОБА_3 самостійно сплатив штраф, чим сам визнав, що ним вчинено адміністративне правопорушення, і лише згодом він вчинив дії щодо оскарження постанови суду.

Також зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу.

У поданій апеляційній скарзі Державна казначейська служба України також не погодилась з рішенням суду, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, та не доведено розмір шкоди та причинний зв`язок з неправомірними діями відповідача. Також зазначає, що в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано, яким чином встановлювався розмір моральної шкоди, вважає що розмір морального відшкодування позивачеві безпідставно завищено. Вважає, що виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не дослідив на які рахунки було сплачено позивачем штраф та не було досліджено факту звернення з поданням позивача до органів Казначейства відповідно до передбаченого порядку.

Також не погоджується з висновком суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, при цьому вважає, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В судовому засіданні представник позивача Латюк П. Я. підтримав доводи апеляційної скарги позивача, просив її задовольнити. Разом з тим, заперечував проти задоволення апеляційних скарг Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України.

Представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Файчук А.С. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 , просив її відхилити. Подані Головним управлінням національної поліції в Хмельницькій області та Державною казначейською службою України апеляційні скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Управління Державної казначейської служби України в м. Хмельницькому в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що 26 січня 2018 року відносно ОСОБА_3 складено два протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2018 року позивача було визнано винним у вчиненні зазначених правопорушень та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

На виконання вищезазначеної постанови суду ОСОБА_3 , 22 лютого 2018 року, сплатив штраф у розмірі 10 200 грн. та судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп., інші витрати у вигляді банківської комісії складають 60 грн.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2018 року, постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2018 року скасовано, а протоколи про інкриміновані ОСОБА_3 адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, повернуто на доопрацювання до Теофіпольського відділення поліції Красилівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області.

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2019 року провадження у вказаній справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини визнаються сторонами та підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (тут і далі у редакції, чинній на момент завдання шкоди) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові зокрема внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди у таких випадках виникає у разі закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

На підставі п.5 ч.1 ст.3 цього Закону виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу як адміністративного стягнення.

За ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

За ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

За правилами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат. Їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Обставини про те, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, свідчать про незаконність стягнення із ОСОБА_3 штрафу за постановою Теофіпольського районного суду від 22 лютого 2018 року та становлять підставу для відшкодування завданої йому у зв`язку з цим моральної шкоди, повернення сплаченого штрафу, судового збору та інших витрат у вигляді комісії банку, суми сплаченої позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, що враховано судом першої інстанції.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та врахувавши характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість відновлення у необхідному чи повному обсязі, дійшов правильного висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Суд першої інстанції, правильно вирішив позовну вимогу про стягнення витрати на правову допомогу у загальному розмірі 10 000, 00 грн., оскільки, як вбачається із матеріалів справи, інтереси ОСОБА_3 в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності представляв та надавав йому юридичну допомогу адвокат Латюк П.Я., витрати на правову допомогу підтверджуються ордером, договором про надання адвокатських послуг, додатковим договором про надання юридичних послуг, розрахунковою квитанцією №700417 від 15.04.2018 року.

Щодо позовної вимоги про повернення сплачених позивачем на виконання постанови Теофіпольського районного суду від 22.02.2018 року штрафу, судового збору та інших витрат, то суд першої інстанції дійшов також правильного висновку про повернення сплачених позивачем зазначених сум, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи (а.с.10).

Скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою, що передбачено ч.1 ст.296 КУпАП. Повернення зазначених сум передбачено і статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» .

Доводи апеляційних скарг зазначених висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк