Справа № 465/7155/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1631/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представників первинної профспілкової

організації ПАТ «НВО Термоприлад ім. В.Лаха» -

Гандзюлевича Я.А., ОСОБА_1 О.М., Лаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ПАТ «Науко-виробниче об`єднання «Термоприлад» ім. В. Лаха», Первинної профспілкової організації ПрАТ «НВО «Термоприлад», за участю третьої особи: ОСОБА_3 про визнання недійсним колективного договору ПАТ «Науко-виробниче об`єднання «Термоприлад» ім. В. Лаха на 2018-2022 роки.

06 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про забезпечення позову у цивільній справі № 465/7155/18, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії Колективного договору від 05.06.2018 року, укладеного між ПрАТ «НВО Термоприлад ім. В. Лаха», в особі Голови правління та трудовим колективом підприємтва, інтереси якого представляє первинна профспілкова організація ПрАТ НВО «Термоприлад» в особі голови профспілкового комітету, до вирішення справи по суті.

Заява обґрунтована тим, що 05 червня 2018 року, між роботодавцем ПрАТ «НВО «Термоприлад» ім. В.Лаха», в особі голови правління (генерального директора), та трудовим колективом підприємства, інтереси якого представляє первинна профспілкова організація ПрАТ НВО «Термоприлад» в особі голови профспілкового комітету, був укладений колективний договір на 2018-2022 роки. Вказувала, що на час підписання вказаного договору від імені голови правління (генерального директора), його підписав виконуючий обов`язки голови правління. Разом з тим, ні в Положенні про правління ПрАТ НВО «Термоприлад, ні в Статуті підприємства не передбачено посаду виконуючого обов`язки голови правління, а також не передбачено право виконуючого обов`язки голови правління підписувати від імені підприємства колективний договір. Крім того, колективний договір містить ряд положень, що суперечать чинному законодавству України, зокрема ст.ст. 40,41,42,147 КЗпПУ, Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про акціонерні товариства».

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи. Вказує, що колективний договір порушує її трудові права, як працівника підприємства, є незаконним та таким, що має бути судом визнаний недійсним з огляду на те, що ОСОБА_4 , як виконуючий обов`язки голови правління, не мав повноважень на підписання договору від 05.06.2018 року. Зазначає, що колективний договір містить дискримінаційні умови щодо скорочення витрат на адміністративний апарат, проте Закон України «Про акціонерні товариства» не містить визначення поняття «адміністративний апарат». Звертає увагу на те, що виконання відповідачем умов колективного договору за умови звільнення працівників з підприємства грубо порушить, як її трудові права, так і трудові права інших працівників підприємства, оскільки в п.3.6.1 колективного договору вказано, що при рівній кваліфікації чи продуктивності праці в першу чергу звільняти соціально- захищених працівників. Однак, ст.2-1 КЗпПУ забороняє дискримінацію у сфері праці за майновим станом чи будь-яке інше порушення принципу рівності прав і можливостей. Крім цього, ст.ст.40, 41 КЗпПУ передбачені виключні випадки звільнення працівника за ініціативою власника (роботодавця). Ці випадки не передбачають звільнення соціально-захищених працівників. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та зупинити дію колективного договору від 05.06.2018 року, укладеного між ПрАТ «НВО Термоприлад ім. В. Лаха», в особі голови правління та трудовим колективом підприємтва, інтереси якого представляє первинна профспілкова організація ПрАТ НВО «Термоприлад» в особі голови профспілкового комітету, до вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представників первинної профспілкової організації ПАТ «НВО Термоприлад ім. В.Лаха» - Гандзюлевича Я ОСОБА_5 ., ОСОБА_6 , ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову та належним чином не обґрунтовано наявність саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; позов забезпечується зокрема іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У відповідності до роз`яснень, які вказані в п.п. 4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії Колективного договору від 05.06.2018 року, укладеного між ПрАТ «НВО Термоприлад ім. В. Лаха», в особі Голови правління, та трудовим колективом підприємства, інтереси якого представляє первинна профспілкова організація ПрАТ НВО «Термоприлад», в особі голови профспілкового комітету.

За загальним правилом заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

На думку колегії суддів, заявником не обґрунтовано необхідність забезпечення позову у зазначений спосіб, і що невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивачка, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Стаття 10 КЗпП України передбачає, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально - економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально економічних відносин.

Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції.

У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема:

зміни в організації виробництва і праці;

забезпечення продуктивної зайнятості;

нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.);

встановлення гарантій, компенсацій, пільг;

участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом);

режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку;

умов і охорони праці;

забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників;

гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих;

умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці;

забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

З врахуванням положень статей 10, 13 КЗпП України, змісту оспорюваного колективного договору, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії цього колективного договору, яким врегульовано виробничі, трудові, соціально економічні відносини, який передбачає додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально побутові пільги, перешкоджатиме функціонуванню та діяльності ПАТ «Науко-виробниче об`єднання «Термоприлад» ім. В. Лаха», і є нічим іншим, як втручання у його внутрішню діяльність.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що запропонований позивачем спосіб призведе до порушення вимог ч.3 ст.150 ЦПК України, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами та порушуватиме права інших працівників, які не є стороною процесу, а позивачка не уповноважена іншими працівниками на представництво їхніх інтересів в суді.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені позивачкою підстави для забезпечення позову, необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії колективного договору, не підтверджені належними доказами, а грунтуються лише на припущеннях заявника щодо можливого порушення її прав в майбутньому, а відтак відсутні підстави які відповідають меті забезпечення позову та з якими пов`язується необхідність застосування заходів забезпечення позову у виді зупинення дії Колективного договору від 05.06.2018 року, укладеного між ПрАТ «НВО Термоприлад ім. В. Лаха», в особі Голови правління та трудовим колективом підприємства, інтереси якого представляє первинна профспілкова організація ПрАТ НВО «Термоприлад» в особі голови профспілкового комітету, до вирішення даної справи по суті.

Забезпечення позову шляхом зупинення дії Колективного договору від 05.06.2018 року, укладеного між ПрАТ «НВО Термоприлад ім. В. Лаха», в особі Голови правління та трудовим колективом підприємства, інтереси якого представляє первинна профспілкова організація ПрАТ НВО «Термоприлад» в особі голови профспілкового комітету, може призвести до негативних наслідків, оскільки дезорганізує діяльність підприємства.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, така є законною, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м .Львова від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 05.09.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.