МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа№488/4120/16-ц Категорія 47
Провадження № 22-ц/812/1441/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні суду в м. Миколаїв о 15 год. 00 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкоду користуванні земельною ділянкою та зобов`язання відновити межу земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_5 відновити межу між земельними ділянками по АДРЕСА_2 у відповідності із державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі вказували, що їм на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,06 га по АДРЕСА_1 , межі якої було погоджено з ОСОБА_5 В 2007 році вони почали збір документів необхідних для приватизації земельної ділянки, в тому числі і отримали узгодження меж земельної ділянки з сусідкою по АДРЕСА_1 .

У 2012 році вони зареєстрували своє право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 і у квітні того ж року, їхня сусідка ОСОБА_5 , якій належить домоволодіння по АДРЕСА_1 , замінюючи паркан, що розподіляє їхні земельні ділянки, змістила його у глиб належної їм земельної ділянки, в наслідок чого самовільно захопила 10 кв.м.

Позивачі вказували, що свої дії ОСОБА_5 пояснила тим, що встановлення паркану відбувається у відповідності із наявними у неї правовстановлюючими документами. Також посилалися на те, що ОСОБА_5 не бажає добровільно усунути їм перешкоди у користуванні земельною ділянкою, у зв`язку з чим вони зверталися до правоохоронних органів.

В подальшому позивачі уточнили свої вимоги та просили усунути їм перешкоди у користуванні вищезазначеною земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_5 поновити межу між земельними ділянками по АДРЕСА_2 відповідно до правоустановчих документів-державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 , а саме для відновлення лінійного розміру межі ділянки від точки В до точки Г: перенести паркан відповідачки на 1,12м вправо, та від нижнього правого кута сараю літ.Д в правий бік на 0,63м.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволено. Суд вирішив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поновити межу між земельними ділянками по АДРЕСА_2 шляхом перенесення огорожі в бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до правоустановчих документів- державного акту на право приватної власності на земельну ділянкук серія НОМЕР_1 , а саме для відновлення лінійного розміру межі ділянки від точки В до Г(межа з дитсадком), пересунувши паркан відповідачки на 1,12 м вправо та на 0,63 м. вправий бік від нижнього правого кута сараю літ. Д.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказувала, що за життя ОСОБА_5 не погоджувала позивачам межі належної їм земельної ділянки, а тому підпис від її імені в технічній документації земельної ділянки по АДРЕСА_1 а здійснено іншою особою. Про це вона повідомляла своєму представнику, але у зв`язку з тим, що її представник ОСОБА_6 неналежним чином виконувала свої повноваження, представником не було заявлено в суді клопотання про призначення експертизи.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що в період з 16 травня 2018р. по 14.11.2018р. у її представника закінчилися повноваження. Однак суд в цей період жодного разу не повідомив ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи, чим порушив принцип змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Наголошувала також на тому, що позивачі знали про порушення їхніх прав ще 29 квітня 2012 року, в той час як позону заяву до суду було подано 04 листопада 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Однак, відповідну заяву про пропуск позивачами згаданого строку у суді першої інстанції нею не було подано у зв`язку з відсутністю належного представника та належного повідомлення її про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 просила задовольнити апеляційну скаргу.

Позивачка ОСОБА_1 не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що згідно копії державного акта про право власності на землю Серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Миколаївської міської ради від 5 липня 2012 року, співвласниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 а є: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 . Площа вказаної земельної ділянки складає 0,0600 га. Вказані відомості підтверджені копією витягку з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Як вбачається з кадастрового плану зазначеної земельної ділянки межі останньої складають: від А до Б - землі загального користування (вуляця Остапа Вишні), від Б до В - землі загального користування (вуляця Рибна), від В до Г ОСОБА_8 дитсадок, від Г до А ОСОБА_8 сусідні ділянка по АДРЕСА_1 .

Відповідно до плану земельної ділянки, що був виготовлений ПП "Миколаївський міський земельно-кадастровий центр" 20.09.2016 р. площа самозахвату земельної ділянки позивачів, в порівнянні з державним актом складає 10 кв.м. Самозахват земельної ділянки наявний в межах від ОСОБА_9 до ОСОБА_10 - тобто з сусідньою ділянкою по АДРЕСА_1 .

Згідно копії заяви ОСОБА_5 від 31.07.2007 р. вона не має претензій по межі між її домоволодінням та володінням ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

З письмових заперечень відповідачів вбачається, що з 1977 року по теперішній час земельна ділянка по АДРЕСА_1 . Вишні форми та розміру жодного разу не змінювала, на підтвердження чого ними було надано копію технічного паспорту ММ БТІ станом на 14.11.2013 р., зйомки та кадастровий план станом на 06.07.2015 р.

Однак, оскільки позивачами були надані відомості про межі земельної ділянки станом на 2016 р., то докази про межі суміжної ділянки відповідачів станом на 2015 р. судом не були прийняті як доказ.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог, так як зазначені позивачами відстані, на які необхідно перенести межу вбачаються з плану земельної ділянки, що був виготовлений ПП "Миколаївський міський земельно-кадастровий центр" 20.09.2016р., відповідно до якого межі самозахвату суміжним землекористувачем по АДРЕСА_1 складають 1,12 м. та 0,63 м.

Втім, вивчивши обставини справи, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування ухваленого у справі рішення із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Згідно із ст. 28 ЦПК України (у редакції на час відкриття провадження у справі), здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно зі ст. 29 ЦПК України (у редакції на час відкриття провадження у справі), здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. При цьому, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). За ч. 1 ст. 37 ЦПК України (у редакції на час відкриття провадження у справі), у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд дійсно залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Проте процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, як уже зазначалося раніше, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Процесуальне правонаступництво між відповідачем та його спадкоємцями у порядку ст. 37 ЦПК України(на час відкриття провадження у справі та заміни відповідача) та ст. 55 нині діючого ЦПК України допускається, якщо на момент відкриття провадження у справі цивільна правоздатність відповідача не припинилася. Спадкоємці померлого на момент відкриття провадження у справі боржника не є процесуальними правонаступниками у цій справі, а наявність правонаступництва у матеріальних правовідносинах має вирішуватися за позовом, заявленим безпосередньо до спадкоємців боржника.

Із системного аналізу зазначених норм права випливає, що чинним законодавством України не передбачено можливості пред`явлення позову до особи, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України припинилася, а також те, що порушений відносно фізичної особи, яка померла, цивільний процес не допускає процесуального правонаступництва та підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (ст. 205 ЦПК України в редакції на час відкриття провадждення у справі).

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачі звернулися до суду до неї з позовом 07 листопада 2016 року. Не зважаючи на це, суд своєю ухвалою від 17 лютого 2017 року вирішив питання про відкриття провадження у даній справі за вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , пред`явленими до ОСОБА_5 , яка вже на час постановлення цієї ухвали, померла. При цьому суд не звернув увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено можливості пред`явлення позову до особи, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України припинилася.

21 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про заміну неналежного відповідача належним у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Згідно ухвали від 21.07.2017 року, яка знаходиться в системі Д-3, за заявою ОСОБА_3 суд замінив відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, яка діяла на час винесення даної ухвали (на даний час ст. 255 ЦПК України), суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, суд у порушення норм процесуального права ухвалою від 21 липня 2017 року вирішив питання щодо заміни померлого відповідача на його правонаступників, не зважаючи на те, що суд повинен був, керуючись положеннями п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (п.1 ч.1 ст. 255 діючого ЦПК України), закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що вона в такому вигляді не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, позивачам мало бути роз`яснено право звернутися з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника в порядку, передбаченому ст. 1281 ЦК України.

Таким чином, з огляду на положення статей 24, 25, 28, 29 ЦК України, у разі встановлення під час судового розгляду факту пред`явлення позову до померлої особи, формальні підстави для застосування судом положень ст. 37 ЦПК України (на даний час ст. 55 ЦПК України) та встановлення правонаступників відсутні у зв`язку з тим, що підставами процесуального правонаступництва можуть бути лише обставини, які виникли під час судового провадження у справі, а не до його початку.

Не звернув суд уваги також на те, що після заміни судом відповідача його правонаступниками позивачі 02 листопада 2018 року звернулися до суду з заявою про уточнення позовних вимог, де в якості відповідача знову зазначили ОСОБА_5 .

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. При цьому слід роз`яснити право позивачів на звернення з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника.

В зв`язку з скасуванням рішення суду з зазначених вище підстав, колегія суддів вважає недоцільним робити аналіз доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом дослідження під час розгляду справи за позовом до правонаступників ОСОБА_5 . Крім того, при прийнятті остаточного рішення по справі, апеляційний суд згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги, так як під час розгляду даної справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання відновити межу земельної ділянки закрити.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 06 вересня 2019 року