Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 404/10529/13-ц

провадження № 61-22169св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Приватне підприємство «Промметал Компанія»,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне підприємство «Промметал Компанія», про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Кіселика С. А., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 рокуПублічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 04 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та Приватним підприємством «Промметал Компанія» (далі - ПП «Промметал Компанія») було укладено кредитний договір № 37-417/08 зі змінами та доповненнями, викладеними в Додатковій угоді до нього від 04 вересня 2008 року № 1, за умовами якого позичальнику було надано кошти в розмірі 1 397 000 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 04 березня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 37-418/08, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 693, з урахуванням додаткових угод до нього від 22 квітня 2008 року № 1 та від 09 вересня 2008 року № 2, за умовами якого ОСОБА_1 передав у іпотеку банку нерухоме майно, а саме комплекс по АДРЕСА_1 , який складається із: цегляного корпусу 38 літера «Арк» загальною площею 1376,5 кв. м; шлакоблочного складу літера «Б» загальною площею 80,2 кв. м; огорожі літера «N»; замощення літера «І».

ПП «Промметал Компанія» належним чином не виконувало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 23 липня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 1 319 350 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «ПУМБ» просило в рахунок погашення вищевказаної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме комплекс, розташований по АДРЕСА_1 , який складається із: цегляного корпусу 38 літера «Арк» загальною площею 1376,5 кв. м; шлакоблочного складу літера «Б» загальною площею 80,2 кв. м; огорожі літера «N»; замощення літера «І», та земельну ділянку, що належать ОСОБА_1 , і за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, задовольнити вимоги банку в розмірі 3 021 593,58 грн, які складаються із: заборгованості за кредитом в розмірі - 1 319 350 грн; заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом - 1 357 706,56 грн; заборгованості за нарахованою пенею за порушення строків виконання зобов`язань - 344 537,02 грн. Визначити спосіб реалізації зазначено нерухомого майна - продаж на прилюдних торгах у рамках виконавчого провадження та передати предмет іпотеки в управління ПАТ «ПУМБ» з метою забезпечення його збереження до моменту фактичної реалізації.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 лютого 2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 04 березня 2008 року № 37-418/08, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л. Ю. та зареєстрованим в реєстрі за № 693, з Додатковою угодою від 22 квітня 2008 року № 1 та додатковою угодою від 09 вересня 2008 року № 2: нерухоме майно - комплекс, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , 2-Д та складається із: цегляного корпусу 38 літера «Арк» загальною площею 1376,5 кв. м; шлакоблочного складу літера «Б» загальною площею 80,2 кв. м; огорожі літера «N»; замощення літера «І», та за рахунок отриманих від реалізації зазначеного вище майна коштів, задовольнити вимоги позивача за кредитним договором від 04 березня 2008 pоку № 37-417/08, що станом на 27 липня 2013 року складають 3 021 593,58 грн.

Визначено спосіб реалізації зазначеного вище нерухомого майна - продаж на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною суб`єкта оціночної діяльності у встановленому законом порядку в рамках виконавчого провадження та передати зазначене вище нерухоме майно (предмет іпотеки) в управління ПАТ «ПУМБ» з метою забезпечення його збереження до моменту фактичної реалізації.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відмовляючи в задоволенні позову про звернення стягнення на земельну ділянку, на якій розташований комплекс, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена земельна ділянка не передавалася в іпотеку і згідно з Витягом з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру належить Територіальній громаді міста Кіровограда.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2 на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, яка не була залучена до участі у справі ні як відповідач, ні як третя особа.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ПАТ «ПУМБ» подало касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції була подана через три роки з часу його ухвалення. Оскаржуване судове рішення не містить причин поновлення строку на апеляційне оскарження, чим апеляційний суд порушив пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Висновок апеляційного суду про неможливість залучення іншої особи як співвідповідача чи третьої особи на стадії апеляційного розгляду є незаконним. Суд апеляційної інстанції не встановив, які саме права заявника за апеляційною скаргою порушені. ОСОБА_2 надала згоду на укладення договору іпотеки та звернення стягнення на предмет за таким договором, тому вона, виходячи з приписів Закону України «Про іпотеку», взяла на себе ризик можливого звернення стягнення на предмет іпотеки.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив її відхилити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 згоду на передачу майна в іпотеку не давала. Договір іпотеки та згода на передачу майна в іпотеку посвідчені приватним нотаріусом та зареєстровані в реєстрі за одним номером, що суперечить чинному законодавству. Рішення суду першої інстанції представником ОСОБА_2 було отримано 17 березня 2017 року, а апеляційну скаргу подано 27 березня 2017 року, що не суперечить вимогам законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 березня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ПП «Промметал Компанія» укладено кредитний договір № 37-417/08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 397 000 грн під 15,7 % річних на строк до 25 лютого 2010 року.

Того ж дня з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 37-418/08, з урахуванням додаткових угод до нього від 01 квітня 2008 року № 1 та від 09 вересня 2008 року № 2, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 27 липня 2013 утворилася заборгованість у розмірі 3 021 593,58 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 1 319 350 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 1 357 706,56 грн; пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту, - 344 537,02 грн.

26 липня 2013 року ПАТ «ПУМБ» направило ОСОБА_1 повідомлення про усунення протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги порушення основного зобов`язання та про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованої пені за порушення строків повернення кредиту на загальну суму 3 021 593,58 грн, яке ним було отримано 15 серпня 2013 року.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з пунктом 4.2 статті 4 іпотечного договору предмет іпотеки знаходиться у спільній власності іпотекодавця та його дружини, громадянки України - ОСОБА_2 Іпотека за цим договором здійснюється за письмовою нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників предмета іпотеки. Згода Котляр О. Ю. посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л. Ю. 04 березня 2008 року за реєстровим № 693.

09 березня 2002 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 у Центральному відділі реєстрації актів громадянського стану міста Кіровограда, що підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Також факт укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 09 березня 2002 року Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції серії 1-ОЛ №050470, про що в книзі реєстрації актів про одруження 09 березня 2002 року зроблено запис за № 113.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Кіровського районного суду міста Кіровограда.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 квітня 2018 року справу № 404/10529/13-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників (стаття 578 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 не була залучена до участі у справі, однак суд вирішив питання про її права і обов`язки шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, частка в якому належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спір про стягнення боржника на користь банку заборгованості за кредитним договором в частині звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права та законні інтереси ОСОБА_2 , яку не було залучено до участі у справі.

Доводи касаційної скарги ПАТ «ПУМБ» про те, що висновок апеляційного суду про неможливість залучення іншої особи як співвідповідача чи третьої особи на стадії апеляційного розгляду є незаконним, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року).

Статтею 119 ЦПК України 2004 року передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Згідно з частиною першою статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 307 ЦПК України 2004 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 303, 307 ЦПК України 2004 року, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції в цій справі дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення місцевого суду, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що рішення апеляційного суду не містить обґрунтування причин поновлення строку на оскарження рішення суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З матеріалів справи встановлено, що 27 березня 2017 року ОСОБА_2 як особа, яка не брала участь у розгляді справи, подала до Апеляційного суду Кіровоградської області апеляційну скаргу на заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 лютого 2014 року.

Разом з касаційною скаргою ОСОБА_2 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке обґрунтувала тим, що про оскаржуване судове рішення вона дізналася від працівників ДВС у січні 2017 року, у зв`язку з чим 31 січня 2017 року подала заяву про отримання його копії. Однак вказане судове рішення було отримано її представником 17 березня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи, а апеляційну скаргу подано 27 березня 2017 року, тобто в десятиденний строк з дня отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 копію заочного рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 лютого 2014 року отримала 17 березня 2017 року, а апеляційну скаргу подала 27 березня 2017 року, тобто в межах строку встановленого частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року, тому в апеляційного суду не було підстав для поновлення цього строку.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська