Справа № 202/6752/19
Провадження № 2/202/2368/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 листопада 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

за участю секретаря: Голобородько О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся 02 жовтня 2019 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення грошових коштів за договором позики з ОСОБА_2 у сумі 3 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02 жовтня 2019 року становить 89 943, 56 гривень. В обґрунтування якого зазначив, що 22 жовтня 2018 року надав відповідачу грошові кошти в сумі 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 15 листопада 2018 року. Гроші відповідачу необхідні були для оформлення спадщини. 01 лютого 2019 року відповідачу були надані в борг грошові кошти у сумі 3 000 доларів США, що підтверджується також розпискою. Гроші були необхідні для виплати його рідному брату 1/2 частки у спадщині на домоволодіння. Всю суму боргу він зобов`язався повернути в строк до 01 червня 2019 року, проте у визначений термін відповідач борг не повернув.

02 жовтня 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 повернуто.

07 жовтня 2019 року позивач повторно звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Позивач в судове засідання з`явився, обставини викладені в позовній заяві підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання з`явився, визнав обставини щодо отримання грошових коштів в сумі 3 500 дол. США, укладення договору позики на цю суму в формі розписки та неможливість виконання взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з розписки від 22 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг 500 (п`ятсот) доларів США та зобов`язався повернути йому зазначену вище суму до 15 листопада 2018 року.

Як вбачається з розписки від 01 лютого 2019 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг 3 000 (три тисячі) доларів США та зобов`язався повернути йому зазначену вище суму до 01 червня 2019 року.

Згідно положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Як вбачається з розписки від 22 жовтня 2018 року та розписки від 01 лютого 2019 року, відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг позивачу ОСОБА_1 протягом визначеного у розписках строку та вони скріплені підписом відповідача.

Таким чином, вищевказані розписки містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Аналізуючи вищевказаному норму чинного ЦК України, суд вважає, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується відповідачем, оригінали розписок від 22 жовтня 2018 року та 01 лютого 2019 року перебувають у позивача ОСОБА_1 та не повернуті відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, а наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними розписками про отримання грошових коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 859, 44 грн.

Керуючись ст.ст. 76-78, 81, 95, 133, 141, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 545, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 3 500 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 02.10.2019 року становить еквівалент 89 943 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , сплачений судовий збір в сумі 859 (вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 44 (сорок чотири) коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Г.В. Бєсєда