Справа № 487/1189/18
Провадження № 2/487/137/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу №487/1189/18 за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання незаконними і скасування пунктів рішення міської ради, визнання недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право власності та витребування земельної ділянки, -

за участю:
представника позивача ОСОБА_10
представника відповідача Архипова Д.О.
ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання незаконним та скасування: п. 21, 21.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010, якими затверджено проект землеустрою та надано безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1000 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ;

пункти 22, 22.2 розділу 1 рішення цієї ж ради №47/49 від 25.06.2010 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 942 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ;

пункти 23, 23.2 розділу 1 рішення міської ради №47/49 від 25.06.2010 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 900 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

пункти 24, 24.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 1000 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

пункти 26, 26.2 розділу 1 рішення №47/49, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 900 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

пункти 27, 27.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 774 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

пункти 28, 28.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 р. затверджено проект землеустрої та надано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1000 кв.м за рахунок земельТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

пункти 29, 29.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 р. затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 902 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

пункти ЗО, 30.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 р. затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_11 земельну ділянку площею 858 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд пс АДРЕСА_1 .

визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_4 державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904561 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0036.

визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_5 державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904559 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0038.

визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_2 державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904566 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0039.

визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_6 державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904555 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0042.

визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_7 державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №908614 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0043.

визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_8 державний акт від 28.09.2010 серії ЯЛ №904563 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0044.

визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_11 державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904558 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0040.

визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_9 державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904557 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0041.

визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , видане 22.12.2015 Реєстраційною службою Миколаївського міського угїравління юстиції на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га, розташованої по АДРЕСА_1 .

витребувати від ОСОБА_1 у власність територіальної громади міста в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 0,8276 га з кадастровим номером :12:004:0057, вартістю 3338703,92 грн., розташовану по АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначили, що вищевказані пункти рішення Миколаївської міської ради прийняті з порушенням вимог законодавства ст. 17 Закону України «Про основи містобудування», абз. 2 ст. 48 Закону України «Про охорону земель». Крім того, що оскаржуване рішення суперечить Генеральному плану м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №35/18 від 18.06.2009 року, оскільки спірна земельна ділянка віднесена до зелених насаджень загального користування та Правилам використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженими рішенням Миколаївської міської ради №15/41 від 17.10.2003 р., оскільки земельна ділянка належить до зони перспективного туристично-рекреаційного комплексу. У відповідності проведеними КП „Госпрозрахунковепроектно - виробниче архітектурно - планувальне бюро замірами спірні земельні ділянки, повністю входять в межі прибережної захисної смуги Бузького лиману. Отже будівництво житлових будинків в межах вказаної території заборонено.

Згідно зі ст. 85, 88 ВК України, ст. 59, 84 ЗК України землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Таким чином, прибережна захисна смуга, відповідно до ст. 85, 88 ВК України та ст. 59, 84 ЗК України, може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягають відчуженню. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно визначеній смузі від урізу води.

Отже усупереч вказаних вимог законодавства Миколаївською міською радою прийнято рішення про надання у приватну власність відповідачам земельних ділянок прибережної захисної смуги Бузького лиману, розташованих в межах території зелених насаджень загального користування, для приватної забудови.

З огляду на викладене пункти 21. 21.2, 22, 22.2, 23, 23.2, 24, 24.2, 26, 26.2, 27, 27.2, 28, 28.2, 29, 29.2, 30, 30.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської сільської ради №47/49 від 25.06.2010 в частині надання у приватну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 спірних земельних ділянок суперечить законодавству, порушує цивільні права та інтереси, що згідно ст.ст. 16, 21 ЦК України, ст.152 ЗК України та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підставою для визнання їх незаконними у судовому порядку.

Оскільки на підставі незаконних пунктів рішення Миколаївської міської ради ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 видано державні акти на право власності на земельні ділянки, а ними їх у подальшому відчужено за договорами купівлі-продажу ОСОБА_1 , то останні відповідно до ст.ст.21,203,215 ЦК України, ст.152 ЗК України, підлягають визнанню недійсним.

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Спірні земельні ділянки (з яких на даний час сформовано нову земельну ділянку, шляхом їх об`єднання) вибули з володіння територіальної громади міста Миколаєва не з волі останньої, оскільки були передані органом місцевого самоврядування у приватну власність громадян з порушенням закону.

Так, реалізація права в цивільних правовідносинах від імені територіальйої громади міста відповідає її волі лише тоді, коли здійснюється на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як це передбачено ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Отже, вибуття спірної земельної ділянки відбулось без волі власника - територіальної громади м. Миколаєва.

Враховуючи те, що на цей час спірні земельні ділянки об`єднано в одну земельну ділянку загальною площею 0,8276 га з кадастровим номером :12:004:0057, тому належним способом захисту є витребування земельної ділянки від нинішнього власника ОСОБА_1 шляхом пред`явлення індикаційного позову, а свідоцтво про право власності на спірну земельну, яке є похідним документом і лише посвідчує виникнення права власності - відповідно має бути визнано недійсним разом із скасування незаконних рішень про надання ділянок у власність.

Разом із позовною завяою подали заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га, розташованої по АДРЕСА_1 та заборонити Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки, у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками; заборони Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості на земельній ділянці з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га, розташованої по АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_1 вчиняти з земельною ділянкою земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га розташованої по АДРЕСА_1 дії спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділ або об`єднання із іншими земельними ділянками, присвоєння нової адреси, укладати договори, вчиняти інші правочині щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт.

Ухвалою від 19.03.2018 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою від 19.03.2018 року забезпечено частково позов, шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), забороною Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в решті вимог забезпечення позову відмовлено.

12.04.2018 року представник відповідча ОСОБА_1 ОСОБА_12 надав відзив на позовну заяву, в якому просив про застосування строку позовної давності та відмовити у позові в повному обсязі, зазначивши, що рішенням Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 земельні ділянки були наданні громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків за рахунок земель ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М», які були надані Товариству в оренду на підставі рішення Миколаївської міської ради №238/32 від 01.10.2009 року (п. 22, 22.1) загальною площею 9191 кв.м. по АДРЕСА_1 для обслуговування придбаної будівлі спортзалу охоронного пункту та виходячи з положень ст. 377 ЦК України, ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М» набув речове право на земельну ділянку, на якій розташована будівля спортзалу - охоронного пункту і яка необхідна для обслуговування вказаної будівлі. Як було встановлено рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016р. по справі №915/1718/15 (залишене без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р. та Вищого господарського суду України від 08.12.2016р.), на підставі рішення Миколаївської міської ради №18/14 від 20.10.1993 року КЕЧ Миколаївського району та військовій частині № НОМЕР_3 було надано у постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_3 , площею 559400 м2 для розташування військового містечка № НОМЕР_4 , отже, надаючи земельну ділянку для розташування військового містечка, Миколаївська міська рада її надала для обслуговування комплексу будівель та споруд, необхідного для функціонування військової частини, розміщення військовослужбовців та найманих працівників військової частини. Тому, системний аналіз правових норм, дає підстави вважати, що встановлена ст. 60 ЗК України та 88 ВК України двокілометрова ширина прибережної захисної смуги від урізу води лиману носить безумовний (обов`язковий) характер стосовно земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів. Таким чином, прокурором не доведено перебування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги. При затвердженні Генерального плану м. Миколаєва (рішення Миколаївської міської ради №35/18 від 18.06.2009 року), не було враховано, що на земельній ділянці, яку було віднесено до перспективної ландшафтно-рекреаційної зони, розташована нежитлова будівля спортзалу - охоронного пункту, яка належала на праві власності ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп - М». У подальшому, право власності на вказану будівлю перейшло до ОСОБА_1 , тому відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, ОСОБА_1 набула речове право на земельну ділянку, на якій розташована нежитлова будівля спортзалу - пункту охорони. Затвердження Генерального плану міста не є підставою для припинення права власності на нерухоме майно (ст. 346 ЦК України), та не позбавляє власника нерухомого майна права на передачу у власність або в користування земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно і яка необхідна для його обслуговування (ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України). Крім того, зміст самого рішення Миколаївської міської ради містить лише загальним опис ландшафтно-рекреаційної зони м. Миколаєва та перспективу її розвитку за рахунок існуючих зелених насаджень загального користування.

Крім того, на час прийняття рішень Миколаївською міською радою про надання спірної земельної ділянки за проектами відведення, з початку у користування ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М», а в подальшому у власність відповідачів, іншої землевпорядної документації не розроблялось та рішень про віднесення її до земель рекреаційного призначення не приймалося. За проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М» згідно вихідної земельно-кадастрової інформації цільове використання землі - землі резерву, а після затвердження проект іншої комерційної діяльності. В подальшому за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачів, цільове використання землі було змінено на індивідуальне житлове будівництво.

При цьому, ОСОБА_1 спірну земельну ділянку придбала за договорами купівлі-продажу у інших фізичних осіб - відповідачів по даній справі, є добросовісним набувачем, придбала земельні двілянки за гроші та власником земельної ділянки були фізичні особи - відповідачі по даній справі, які мали право на відчуження земельних ділянок, отже відсутні правові підстави для витребування від ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. ОСОБА_1 придбала у власність 9 земельних ділянок, які, у подальшому, були об`єднані в одну земельну ділянку. Використовуючи дану земельну ділянку за цільовим призначенням, збудовала житловий будинок по АДРЕСА_1 , на який виконкомом Миколаївської міської ради 06.11.2012р. було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно і в той же день, відбулась державна реєстрація права власності на вказаний будинок за мною. Таким чином, позовні вимоги про витребування земельної ділянки спрямовані на позбавлення можливості реалізувати свої права з володіння та користування житловим будинком, внаслідок відсутності можливості користуватись земельною ділянкою, на якій він розташований, що пооушує вимоги ст.

41 Конституції України, ст. 321 ЦК України та 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу.
Просила застосувати строк позовної давності відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України з посиланням, що визначаючи початок перебігу позовної давності в даній справі, слід враховувати, коли про порушене право дізналась держава в особі уповноваженого органу, а не конкретний орган, який виконував відповідні функції в той чи інший час та змінювався в результаті прийняття нових нормативних актів. Виходячи з положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», держава офіційно визнала у серпні 2010 р. факт набуття права власності на спірні земельну ділянку громадянами - відповідачами по даній цивільній справі, та 28.12.2012р. факт набуття права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 . Про вчинення певних юридичних дій, спрямованих на передачу спірних земельних ділянок у власність фізичних осіб - відповідачів по даній справі, а згодом, про набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , державі, в особі її чисельних органів, було відомо ще у 2010-2012 роках. Крім того, органи прокуратури були ознайомлені з матеріалами погодження з матеріалами погодження реконструкції будівель та споруд ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М» по АДРЕСА_1 ще у 2006 році, що підтверджується листом Миколаївської міжрайонної транспортної прокуратури від 01.09.2006р. Отже, про порушення своїх прав держава повинна була дізнатись ще у 2006-2012 роках. Водночас, позов від імені держави було подано лише 06.03.2018р., тобто, після спливу встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

16.04.2018 року відповідач Миколаївська міська рада надала до суду листа, в якому зазначила, що рішення Миколаївської міської ради № 47/49 від 25.06.2010 року було прийнято за наявною земельно-кадастровою інформацією, погодженням з постійними комісіями міської ради, керуючись Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України, Законами України «Про оренду землі», «Про землеустрій», Постановою КМУ «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» №677 від 26.05.2004 року.

20.04.2018 року позивач надав відповідь на відзив, в якої зазначили, що відповідачам були відведені у власність земельні ділянки, у момент передачі їх у власність, останні булі вільні від забудови та обєктів нерухомості, ОСОБА_1 оформила право власності на житловй будинок у 2012 році після придбання земельних ділянок у 2011 році, а напівзруйнований спортивно-охоронний пункт знаходився на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Отже спірній земельні ділянки (новосформована земельна ділянка) перебувають у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману, згідно проведеними замірами КП «Госпрозрахунковепроектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро». Згідно затвердженого рішенням ММР №35/18 Генерального плану м. Миколаєва, спірна земельна ділянка відноситься до зелених насаджень загального користування, тому відведення її для будівництва та обслуговування житлового будинку суперечить вимогам земельного, водного та містобудівного законодавства.

Початок перебугу строку позовної давності за позовами прокурора слді обраховвати з моменту коли орануи прокуратури дізналися про їх суперечність вимогам закону, присутність прокурора на засіданні ММР 05.06.2010 року не свідить проте, що він міг дізнатися із зміту рішення про його незаконність та порушення державних інтересів та інтересів громадян, це стало можливо лише внаслідок витребування та ретельного дослдіження всій землевпорядної документації, перевіроки розтшування ділянки на місцевості, із залученням спеціалістів. Лише наприкінці лютого 2013 року у ЗМІ появилась інформація про масове знищення зелених насаджень, почались перевірки, у 2015 році були порушені кримінальні провадження, прокурором були отримані дані КП «Госпрозрахунковепроектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро», тому прокурором було пропущено строк позовної давнсоті з поважних причин та є підстави для його поновлення.

З даної справи не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, спірна ділянка яку просить витребувати прокурор знаходиться у межах прибережної смуги Бузького лиману та належить до території зелених насаджень загального користування земель водного фонду, тому є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого питання зміни цільового призначення та захист суспільних інтересів, шляхом повернення землі у комунальну власність, що незаконно вибула.

20.04.2018 року позивач надав заяву про визнання пропуску строку позовної давності поважним та поновити строк.

10.07.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 надав заперечення, в яких вказав, що земельні ділянки, які були відведені відповідачам у справі, первісно входили до складу земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною плдощею 9191 кв.м., які передані були в оренду ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М» для облуговування будівлі спортзалу-охоронного пункту, тобто належала до категорії земель житлової та громадської забудови. Раніше земельна ділянка по АДРЕСА_1 загальною плдощею 9191 кв.м., входила до складу земельної ділянки по АДРЕСА_3 , яка рішенням ММР №18/14 від 20.10.1993 року була надана у постійне користування КЕЧ Миколаївського рпйону та в/ч № НОМЕР_3 для розташування військового містечка № НОМЕР_4 , в подальшому рішенням ММР №43/50 від 24.02.2006 року земля на території військового містечка № НОМЕР_4 розподілена землі МОУ та землі комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, відповідно до Схеми територія військового містечка № НОМЕР_4 вздовж Бузького лиману була забудована будівлями та спорудами військового містечка, тобто з 01.10.2009 року спірна земельна ділянка належала до земель житлової та громадської забудови. ММР ніколи не приймадось рішення про віднесення спірної ділянки до земель водного фонду, а прибрежні смуги належать саме до вказаної категорії, також не приймалось рішення про віднесення і до категорії земель рекраційного призначення. Виходячи із конкретних умов, що сталися, а саме: поруч із спірною земельною ділянкою в межах двокілометрової зони Бузького лиману, розташовані чисельні житлоі та нежитлові будівлі колишнього військовго містечка, ОСОБА_1 вважала, що спірн земельна ділянка е перебуває в межах прибережної захисної смуги.

Вважав, що прокурором не підтверджені поважні причини пропуску строку позовної давності, з урахуванням того, що прокурор був присутнім на сесії ММР 06.10.2010 року,тому був зобовязаний знати про всі обставин повязані з прийняттям спірного рішення ММР, також є мешканцем м. Миколаєва не міг не знати, що вся вул. Леваневців перебуває у межах двокілометрової зони від Бузького лиману, з 01.01.2013 року працює веб-сайт Публічної кадастрової карти України, доступ до якої є відкритим та безоплатни для будь-якого користувача Інтернетом, не обґрунтовано звернення до суду з даним позовом лише у 2018 році, коли прокурор отримав у травні 2015 року відповідь з КП «Госпрозрахунковепроектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро».

02.10.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 надав письмові пояснення, яких вказував, що Земельним кодексом України у чинній станом на 25.06.2010 р. редакції було встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами (ст. 118 ЗК України) та повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (ст. 122 ЗК України). Частиною 1 ст. 122 ЗК України встановлено, що міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Земельні ділянки по АДРЕСА_4 ; 55-в; 55-г; 55-д; 55-ж; 55-з; 55-и; 55-е; 55-є перебували у межах міста Миколаєва, а тому уповноваженим органом на передачу земельної ділянки була Миколаївська міська рада, яка рішенням від 04.03.2010 року №44/29 надала дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею по 1000 кв.м. кожному, за рахунок земель ТОВ «ІнвестТрейдингГрупп-М», для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд за адресами: АДРЕСА_4 ; 55-в; 55-г; 55- д; 55-ж; 55-з; 55-и; 55-е; 55-є. Враховуючи вимоги ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, вищевказаним рішенням Миколаївська міська рада погодила місце розташування земельної ділянки та визнало його таким, що відповідає нормативно-правовим актам, генеральному плану, містобудівній документації тощо.

Пункти розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 р., яке оскаржує позивач, ММР вирішила: затвердити проект землеустрою, який був погоджений постійною комісією міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин 22.06.2010 р. та надати Відповідачам у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_4 ; 55-в; 55-г; 55-д; 55-ж; 55-з; 55-и; 55-е; 55-є, тобто прийняте відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, при цьому пункти рішення №47/49 від 25.06.2010 р., яке позивач просить визнати незаконним та скасувати, було прийняте на виконання ч. 9 ст. 119 ЗК України і при його прийнятті не вирішувалось питання відповідності чи невідповідності розташування земельної ділянки.

Окрім того, спірна земельна ділянка як окремий об`єкт права власності була виділена за рахунок земельної ділянки по АДРЕСА_3 , безпосередньо на спірній земельній ділянці була розташована частина об`єкту нерухомого майна військового містечка №62 - спортзалу-охоронного пункту (службова будівля №65).

На підставі рішення Миколаївської міської ради народних депутатів №18/14 від 20.10.1993 року та Державного акту №466 від 31.05.1995 року ділянка по АДРЕСА_3 в цілому перебувала у державній власності та до 2006 року (на момент затвердження Правил використання та забудови території м. Миколаєва) знаходилась у постійному користуванні Миколаївської КЕЧ та Військової частини НОМЕР_3 (правонаступників) для розташування військового містечка.

Правила використання та забудови території м. Миколаєва (без змін), а також рішенням Миколаївської міської ради №35/18 від 18.06.2009 року, яким затверджено містобудівну документацію «Генеральний план міста Миколаєва» з розрахунковим періодом до 2031 року оприлюднені на веб-порталі Миколаївської міської ради.

Враховуючи передачу відомчого житлового фонду Міністерства оборони України до комунальної власності Миколаївської міської ради та відчуження Міністерством оборони нерухомого військового майна, нежитлових будівель та споруд, в тому числі, спортзалу- охоронного пункту (службової будівлі №65), частина земельної ділянки по АДРЕСА_3 була передана у комунальну власність на підставі рішення Миколаївської міської ради № 43/50 від 24.02.2006 року «Про розподіл території військового містечка № НОМЕР_4 у м. Миколаєві на землі Міністерства оборони України та землі комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва».

Територіальна громада м. Миколаєва, в особі Миколаївської міської ради, отримала у власність частину земельної ділянки по АДРЕСА_5 тому, що Міністерство оборони України здійснило відчуження частини нерухомого майна, зокрема спортзалу-охоронного пункту (службової будівлі №65), власником якого з 21.01.2005 р. було ТОВ «Інвестрейдінггруп-М» та до якого перейшло право користування частиною земельної ділянки. На момент затвердження Правил використання та забудови території м. Миколаєва (17.10.2003 р.) земельна ділянка по АДРЕСА_5 в цілому перебувала у державній власності у постійному користуванні структур, підпорядкованих МОУ, а на спірних земельних ділянках безпосередньо були розташовані об`єкти нерухомого майна.

На момент затвердження Генерального плану м. Миколаєва (18.06.2009 року), права користування частиною земельної ділянки перейшли до власника спортзалу-охоронного пункту (службової будівлі №65) ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М».

30.01.2009 року Миколаївська міська рада надала дозвіл на складання проекту землеустрою та зобов`язала ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М» протягом року з дати прийняття рішення подати до управління земельних ресурсів міської ради погоджений проект землеустрою. Відповідно дост. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, в тому числі, урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Правила використання та забудови території м. Миколаєва та Генеральний план м.Миколаєва прийняті без урахування законних інтересів користувачів земельних ділянок та власників будівлі спортзалу-охоронного пункту (службової будівлі №65).

При цьому, оскільки оскаржуване рішення було прийнято 25.06.2010 р. до спірних правовідносин підлягають застосуванню ЗК України, ВК України в редакціях законів від 30.04.2010 р. та 04.06.2008 р. відповідно. Положення про те, що землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності і можуть надаватись лише в користування для спеціально визначених цілей було внесено Законом України «Про внесення змін до Водного і Земельного кодексів України щодо прибережних захисних смуг» від 02 грудня 2010 р. №2740-УІ, який набрав чинності 01.01.2011 р. та яким було викладено в новій редакції ст. 88 ВК України, станом на 25.06.2010р. відповідна норма, вказана прокурором, не існувала. Закон не передбачав, що прибережні захисні смуги встановлюються (виділяються), а містив однозначну норму, що під прибережні захисні смуги виділяються земельні ділянки в межах водоохоронних зон (ч. 1 ст. 60 ЗК України). Також станом на 25.06.2010 р. прибережна захисна смуга могла бути встановлена на підставі рішення уповноваженого органу, яким затверджено відповідний проект землеустрою, такому рішенню мало передувати рішення про - затвердження проекту водоохоронної зони (ч. 4 ст. 87 ВК України). Крім того, законодавство станом на 25.06.2010 р., не передбачало автоматичного встановлення прибережних захисних смуг, а тому позивач посилається на норми закону в редакціях, яких не існувало на момент спірних правовідносин, при цьому прокурор не долучив до матеріалів справи докази виділення станом на 25.06.2010р. земельних ділянок під прибережні захисні смуги в межах водоохоронних зон, державної реєстрації водоохоронних обмежень із кодом 01.05.03., а тому фактично не довів обставин порушення Миколаївської міської радою вимог ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України.

Категорично заперечував проти поновлення строку позовної давності, оскільки зі стенограми 47-ої сесії Миколаївської міської ради V скликання другого пленарного засідання 25.06.2010 р., вбачається, що на сесії був присутнім помічник прокурора м. Миколаєва Чабанов Д.Г. - помічник прокурора міста Миколаєва.

Отже, органи прокуратури були обізнаними із фактом прийняття оскаржуваного рішення в момент його прийняття, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», наказів Генерального прокурора України від 19.09.2005 №3гн, від 18.10.2010 №3гн, від 12.04.2011 №3гн, від 07.11.2012 №3гн та могли довідатися про порушення інтересів держави протягом строку позовної давності.

Аналіз норм ст. 256-261 ЦК УКраїни дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Позовна заява в цій справі подана позивачем у порядку ст. 56 ЦПК України, на захист, як неодноразово зазначав прокурор, інтересів держави. У разі звернення із позовною заявою прокурором в інтересах держави (ч. 4 ст. 56 ЦПК) перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів (ч. 1 ст. 261 ЦК).

На момент прийняття рішення, яке оскаржується, державі в особі її органів як суб`єктів владних повноважень (державний контроль за використанням та охороною земель здійснює Державний комітет із земельних ресурсів, який керувався Положенням про Державний комітет України по земельних ресурсах (затверджено Указом Президента України №340/96 від 13 травня 1996 року), спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів на момент спірних відносин було Міністерство охорони навколишнього природного середовища, яке діяло на підставі Положення (затверджене Постановою КМУ №1524 від 02.11.2006 р.) та Миколаївська міська рада) було достовірно відомо про виділення земельної ділянки з моменту прийняття спірного рішення, а тому, прокурор звернувся із позовом в інтересах держави 05.03.2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

В судовому засіданні прокурор прокуратури Миколаївської області Кравченко К.М. позовні вимоги підтримала повністю, наполягаючи на їх задоволенні з підстав, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, про датку, час та місце розгляду спрви був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_13 заперечував проти позовних вимог, просив про відмову в їх задоволенні та застосувати строк позовної давності.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 не з`явилась, про датку, час та місце розгялду справи були повідомлени, причини неявки суду не повідомили та від них не надійшли заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступного:

Судом встановлено, рішенням Миколаївської міської ради «Про відведення (вилучення) земельних ділянок підприємствам, організаціям, громадянам та затвердження матеріалів інвентаризації земель м. Миколаєва» №18/14 від 20 жовтня 1993 року КЕЧ Миколаївського району та військовій частині № НОМЕР_3 було надано у постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_3 , площею 559 400 кв. м., для розташування військового містечка № НОМЕР_4 .

Згідно умов договору купівлі-продажу №Д29-0.2/356 від 28.05.2004р., укладеного між дочірним підприємством державної компанії «Укрспецекспорт» - державне підприємтво «Укроборонсервіс» та ТОВ «Компанія «Євробуд», право власності на будівлю спортзалу - охоронного пункту по АДРЕСА_5 перейшло з державної власності у власність ТОВ «Компанія «Євробуд».

На підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2005р., укладеного між ТОВ «Компанія «Євробуд» та ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М», право власності на вищевказану будівлю спортзалу - охоронного пункту перейшло до ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М».

Рішенням виконкому міської ради від 26.01.05 №146, нежитловій будівлі спортзалу - охоронному пункту (службови будівлі №65) по АДРЕСА_3 , яка належить ТОВ "Інвесттрейдінггруп-М" , надана нова адреса: вул. Леваневців, 55.

У подальшому, право власності ТОВ «ІнвестТрейдінгГруп-М» на будівлю спортзалу - охоронного пункту по АДРЕСА_4 було оформлено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконкомом Миколаївської міської ради 28.03.2006р.

Відповідно до п. 34 Положення про квартирно-експлуатаційну службу та квартирне забезпечення Радянської Армії та Військово-Морського Флоту, затвердженого наказом Міністра оборони СРСР від 22.02.1977 року №75, який є чинним в Україні згідно Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів Союзу PCP» №1545-ХІІ від 12.09.1991 року, військові частини, як правило, розміщуються у військових містечках. Під «військовим містечком» розуміється комплекс будівель та споруд, розташованих на одній земельній ділянці, які використовуються для розквартирування військових частин та для розміщення військовослужбовців, робочих та службовців Радянської Армії та Військово-Морського Флоту.

Таким чином, надаючи земельну ділянку для розташування військового містечка, Миколаївська міська рада її надала для обслуговування комплексу будівель та споруд, необхідного для функціонування військової частини, розміщення військовослужбовців та найманих працівників військової частини.

Рішенням Миколаївської міської ради «Про розподіл території військового містечка № НОМЕР_4 у м. Миколаєві на землі Міністерства оборони України та землі комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва» №43/50 від 24.02.2006 року було затверджено схему розподілу земель на території військового містечка № НОМЕР_4 по АДРЕСА_5 на землі Міністерства оборони України та землі комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. Із схеми військового містечка № НОМЕР_4 вбачається, що територія вздовж Бузького лиману була забудована будівлями та спорудами військового містечка.

Земельним кодексом України у чинній станом на 25.06.2010 р. редакції було встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами (ст. 118 ЗК України) та повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (ст. 122 ЗК України).

Частиною 1 ст. 122 ЗК України встановлено, що міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Земельні ділянки по АДРЕСА_4 ; 55-в; 55-г; 55-д; 55-ж; 55-з; 55-и; 55-е; 55-є перебували у межах міста Миколаєва, а тому уповноваженим органом на передачу земельної ділянки була Миколаївська міська рада, до якої із клопотанням звернулась: ОСОБА_5 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 . Миколаївська міська рада розглянула заяви відповідачів та рішенням Миколаївської міської ради від 04.03.2010 року №44/29 надала дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею по 1000 кв.м. кожному, за рахунок земель ТОВ «ІнвестТрейдингГрупп-М», для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд за адресами: АДРЕСА_4 ; 55-в; 55-г; 55- д; 55-ж; 55-з; 55-и; 55-е; 55-є.

Враховуючи вимоги ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, вищевказаним рішенням Миколаївська міська рада погодила місце розташування земельної ділянки та визнало його таким, що відповідає нормативно-правовим актам, генеральному плану, містобудівній документації тощо.

Пункти розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 р., яке оскаржує позивач, ММР вирішила: затвердити проект землеустрою, який був погоджений постійною комісією міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин 22.06.2010 р. та надати відповідачам у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_4 ; 55-в; 55-г; 55-д; 55-ж; 55-з; 55-и; 55-е; 55-є, тобто прийняте відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, при цьому пункти рішення №47/49 від 25.06.2010 р., яке позивач просить визнати незаконним та скасувати, було прийняте на виконання ч. 9 ст. 119 ЗК України і при його прийнятті не вирішувалось питання відповідності чи невідповідності розташування земельної ділянки.

Розділом 1 Рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 року, п. 21, 21.2 затверджено проект землеустрою та надано безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1000 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; п. 22, 22.2 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 942 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; п.23, 23.2 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 900 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; п. 24, 24.2 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 1000 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; п. 26, 26.2 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 900 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; п. 27, 27.2 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 774 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; п. 28, 28.2 затверджено проект землеустрої та надано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1000 кв.м за рахунок земельТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; п. 29, 29.2 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 902 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; п. 30, 30.2 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_11 земельну ділянку площею 858 кв.м за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд пс АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення Миколаївської міської ради ОСОБА_4 видано державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904561 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0036; ОСОБА_5 видано державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904559 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0038; ОСОБА_2 видано державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904566 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0039; ОСОБА_6 видано державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904555 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0042; ОСОБА_7 видано державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №908614 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0043; ОСОБА_8 видано державний акт від 28.09.2010 серії ЯЛ №904563 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0044, ОСОБА_11 видано державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904558 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0040; ОСОБА_9 видано державний акт від 21.09.2010 серії ЯЛ №904557 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0041.

На підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 02.03.2011 року №571, №571, №578, №569, №575, №580, №582, №587 ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0036; ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0038; ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0039; ОСОБА_6 земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0042; ОСОБА_7 земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0043; ОСОБА_8 земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0044, ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0040; ОСОБА_9 земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0041 продано ОСОБА_1

ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :12:004:0036, :12:004:0038; :12:004:0037, :12:004:0038, :12:004:0039; :12:004:0042; :12:004:0043; :12:004:0044, :12:004:0040; :12:004:0041 обєднано в одну земельну ділянку загальною площею 0,8276 га з кадастровим номером :12:004:0057.

Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0057 площею 0,8276 га, розташованої по АДРЕСА_1 , видано свідоцтво про право власності від 22.12.2015 року № НОМЕР_1 .

Використовуючи земельну ділянку за цільовим призначенням, встановленим рішенням Миколаївської міської ради від 25.06.2010 року № 47/49, ОСОБА_1 було збудовано житловий будинок по АДРЕСА_6 , на який виконкомом Миколаївської міської ради 06.11.2012 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та відбулась державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок.

Відповідно до ст. 60 ЗК України (в редакції закону від 25.06.2010 року) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Статтею 88 Водного кодексу (в редакції закону від 03.06.2008 року) передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Пунктом 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08 травня 1996 року встановлено, що на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Відповідно до пункту 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженому наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №434 від 05 листопада 2004 року у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 року "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

Системний аналіз зазначених правових норм, надає підстави зробити висновок, що законодавством передбачені особливості визначення та встановлення розмірів та меж в межах населених пунктів, а саме необхідно враховувати конкретні умови, які склались в межах конкретного населеного пункту.

Суд критично відноситься до позиції про автоматичне встановлення двокілометрової зони від урізу води Бузького лиману в місті Миколаєві, оскільки закон прямо визначає виключення із загального правила. При цьому, значна частина земель міста Миколаєва історично перебуває у двокілометровій зоні від урізу води Бузького лиману.

Із матеріалів справи вбачається, що первісно спірні земельні ділянки були передані у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 за рахунок земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , переданої в оренду за рахунок земель ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М», з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд. Земельна ділянка за вказаною адресою перебувала у постійному користуванні для розміщення військового містечка № НОМЕР_4 з 1993 року.

При виділенні земельних ділянок відповідачам в межах населеного пункту існували конкретні умови забудови, що виключає в умовах, які склалися, порушення Миколаївською міською радою вимог ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України.

Прокурор зазначив, що Генеральним планом міста Миколаєва, затвердженим рішенням Миколаївської міської ради № 35/18 від 18 червня 2009 року, спірна земельна ділянка перебувала у зеленій зоні загального користування та відноситься до перспективної ланшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення. Отже, спірна земельна ділянка на момент прийняття спірного рішення належала до земель рекреаційного призначення (п. ґ) ч. 1 ст. 19, ст. 51 ЗК України).

Проте, позивачем не враховано, що до затвердження Генерального плану міста, на земельній ділянці по АДРЕСА_5 були розміщені об`єкти нежитлової нерухомості. Частина будівель, а саме спортзалу - охоронний пункт (службова будівля №65) належала ТОВ «Інвест Трейдінг-Груп-М», на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2005 року, посвідченого Марченко О.М. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №66.

У подальшому, право власності на вказану будівлю перейшло до ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.12.2015р. індексний номер 48779588.

За таких обставин, виходячи з положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, ОСОБА_1 набула речове право на земельну ділянку, на якій розташована нежитлова будівля спортзалу - пункту охорони.

Розділом 1 п. 22, 22.1 Рішення Миколаївької міської ради від 01.10.2009 року №38/32 ТОВ „ІнтерТрейдінгГруп-М було надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_6 загальною площею 9191 кв.м. для обслуговування придбаної будівлі спортзалу-охоронного пункту. Розділом 1 Рішення Миколаївської міської ради №47/49 від 25.06.2010 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 були виділені земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_7 -є.

Згідно частини 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Затвердження Генерального плану міста не є підставою для припинення права власності на нерухоме майно (ст. 346 ЦК України), та не позбавляє власника нерухомого майна права на передачу у власність або в користування земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно і яка необхідна для його обслуговування (ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України).

За таких умов, висновки про порушення Миколаївською міською радою містобудівного законодавства при прийнятті рішення від 25.06.2010 року є передчасними.

Крім того, прокурор просить суд витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,8276 га по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :12:004:0057 та визнати недійцсним та скасувати свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8276 га по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :12:004:0057.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов: а) набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим; в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

Згідно п. 12 розділу XX «Перехідні положення» ЗК України (в редакції, чинній станом на момент прийняття Миколаївською міською радою спірних рішень), Миколаївська міська рада мала повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, а отже, земельна ділянка вибула з володіння органу, який мав право розпоряджатись нею, з його волі.

Також, на момент укладення договорів купівлі-продажу від 02.03.2011р., власниками земельних ділянок були фізичні особи - відповідачі по даній справі, які мали право на відчуження земельних ділянок, в силу положень ст.658 ЦК України.

При цьому, слід зазначити, що вказані земельні ділянки на теперішінй час продані ОСОБА_1 , яка придбала земельні ділянки у законній спосіб та з належною обачністю, тобто є добросовісним набувачем, об`єднала вказані ділянки та їй приєсвоєно нову адресу, збудувала на вказаній земельній ділянці житловий будинок, який є нерухомим майном, а отже, він має бути розташованим на певній земельній ділянці і його переміщення є неможливим без знецінення житлового будинку (ст. 181 ЦК України), тому на теперішній час саме вона понесе індивідуальний та непропорційний тягар, у зв`язку із втручанням у право власності, без дотримання справедливого балансу щодо надання обґрунтованої компенсації чи іншого виду належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно, що є порушенням ст. 1 Протоколу 1 Ковенції про захист прав людини і основоположних свобод. ( рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)) та ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України щодо непорушності права власності.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 просила про застосування наслідків спливу строку позовної давності до пред`явлених вимог, а позивач просив поновити строк позовної давності, який пропущено з поважних причин посилаючись на те, що лише наприкінці лютого 2013 року у ЗМІ появилась інформація про масове знищення зелених насаджень, почались перевірки, у 2015 році були порушені кримінальні провадження та у 2015 році прокурором були отримані дані КП «Госпрозрахунковепроектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» згідно проведеним замірам, що спірна земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року наголошує, що позовна давність це законне право порушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Тобто, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а відповідач мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Судом встановлено, що під час прийняття спірного рішення Миколаївською міською радою від 25.06.2010 року на сесії був присутнім помічник прокурора м. Миколаєва Чабанов Д.Г., тобто про приняте рішення органам прокуратури було достоменно відомо в день його прийняття 25.06.2010 року.

Крім того, згідно п. 9 розділу XV Конституції України, ст.. 19 Закону України «Про прокуратуру», 1991 року, прокуратура продовжувала виконувати відповідно до чинних законів функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів, у тому числі за відповідністю актів, які видаються всіма органами, положенням Конституції та законів України.

Відповідно до ст.ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру», чинний на час виникнення спірних правовідносин, прокурор був наділений правом вимагати будь-які рішення для перевірки, витруювати документи, отримувати довідки, проводити перевірки, вносити подання або протест на рішення місцевих рад, звертатися до суду тощо.

Отже, враховуючи положення Закону України «Про прокуратуру» та обізнаність прокурора про прийняте Миколаївською міською радою рішення, прокурор мав можливість здійснити перевірку правомірності прийнятого рішення з власної ініціативи та звернутися до суду з відповідним позовом в межах позовної давності.

Крім того, згідно п.п.2, 4 наказу Генерального прокурора України від 19.05.2005 року №3гн, на всіх нижчестоящих прокурорів було покладено обов`язок забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім і органах державної влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів, одним з напрямків зосередження зусилля на додержання законів було визначено захист економічних інтересів держави від неправомірних посягань щодо земельних ресурсів та природного середовища.

У подальшому п. 10 наказу Генерального прокурора України «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів» від 18.10.2010 року №3гн органи прокуратури були зобов`язані здійснювати перевірку законності правових актів органів місцевого самоврядування не рідше одного разу на місяць

Вище вказані накази були обов`язкові для виконання для всіх органів прокуратури, згідно п. 7 ст.1 Закону України «Про прокуратуру».

Завданням Генеральної прокуратури України на прокурора Миколаївської області, міських, районних, міжрайонних та прирівняним до них прокурорів було покладено зобов`язання щодо забезпечення належного нагляду за додержанням земельного законодавства, своєчасність і повноту реагування на виявлення порушення, представницьку діяльність у цій сфері на виконання Рішення розширеного засідання колегії Генеральної прокуратури України від 24.09.2010 року з порядком денним: «Про стан додержання вимог земельного законодавства та прокурорського нагляду у цій сфері». За прокурорами закріплювався обов`язок щодо безпосереднього нагляду за додержанням і застосуванням законів в діяльності Миколаївської міської ради та її виконавчого комітету, щодо безпосереднього нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо охорони земельних ресурсів та природного середовища.

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 121 ч.2 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Тобто ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України обов`язковою передумовою для звернення до суду має бути порушення прав та законних інтересів.

Позовна заява в цій справі подана позивачем у порядку ст. 56 ЦПК України, на захист, як зазначав прокурор, інтересів держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У разі звернення із позовною заявою прокурором в інтересах держави (ч. 4 ст. 56 ЦПК) перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів (ч. 1 ст. 261 ЦК).

На момент прийняття рішення, яке оскаржується, був чинним Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» в редакції закону №1708-VІ від 05.11.2009 р., ст. 5 якого встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, державний контроль за додержанням законодавства про охорону земель здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, моніторинг родючості ґрунтів проводить спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань аграрної політики.

Спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів на момент спірних відносин був Державний комітет із земельних ресурсів, який керувався Положенням про Державний комітет України по земельних ресурсах (затверджено Указом Президента України №340/96 від 13 травня 1996 року).

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень Держкомзему належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що управління Держкомзему в місті Миколаєві погодило кадастровий план, ситуаційний план, її представники (начальник, заступник начальника) підписали Вихідну земельно-кадастрову інформацію, умови відведення земельної ділянки, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від, висновок про погодження проекту землеустрою, державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєструвало його.

Тому держава в особі уповноваженого законом органу (Держкомзему) довідалась або могла довідатись про порушення інтересів держави під час виготовлення, погодження та затвердження проекту землеустрою, підписання та реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку.

Спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів на момент спірних відносин було Міністерство охорони навколишнього природного середовища, яке діяло на підставі Положення (затверджене Постановою КМУ №1524 від 02.11.2006 р.).

Згідно п.а) ч. 1 ст.7 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», до повноважень Міністерства охорони навколишнього природного середовища належало здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства України про охорону земель у частині: додержання органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами вимог законодавства України про охорону земель; виконання екологічних вимог при наданні у власність і користування, в тому числі в оренду, земельних ділянок.

Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області погодила проект землеустрою на підставі висновку №01-04/1984-05 від 27.04.2010 р.

Отже держава в особі Держуправління з ОНПС в Миколаївській області довідалось або могла довідатись із порушенням інтересів держави під час погодження проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 8 ст. 87 ВК України контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами місцевих рад і державними органами охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Відповідно до стенограми 47-ої сесії Миколаївської міської ради V скликання, другого пленарного засідання 25.06.2010 р. на засіданні головував міський голова Чайка В.Д., який підписав оскаржувані рішення. Отже держава в особі уповноваженого органу - Миколаївської міської ради (ч.87 ВК України) довідалось або могла довідатись про порушенням інтересів держави під час розгляду та прийняття рішення, видачі державного акту про право власності на земельну ділянку.

Проект землеустрою, крім висновків ДУ ОНПС в Миколаївській області, Управління Держкомзему про погодження проекту землеустрою також містить висновки Управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради від 19.04.2010р., Міської СЕС м. Миколаєва №65/5 та №114/5 від 28.04.2010р., Відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради від 26.04.2010 р., Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 25.05.2010р., Управління Держкомзему у м. Миколаєві Держкомітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р.

Відповідно до ст. 12 ЗК України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», розпорядження землями комунальної власності належить до повноважень сільських, селищних та міських рад.

Так, з огляду на положення статті 261 ЦК України, враховуючи викладені обставини, держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень було достовірно відомо про виділення земельної ділянки з моменту прийняття спірного рішення 25.06.2010 року, з урахуванням того, що власником спірної земельної ділянки була Миколаївська міська рада, тому прокурором було пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки прокурор не обґрунтував правових підстав для захисту інтересів держави та посилання на обставини, що перешкоджали зверненню з даним позовом в межах строку позовної давності, зазначені прокурором, не підтверджують поважності причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Відповідно до вимог ст. 4, 6, 7 Закону України «Про судовий збір», виходячи з 18 вимог немайного характеру та вимоги майнового характеру щодо об`єкту нерухомого майна вартістю 3338703,92 грн, а також сплати при пред`явленні позову судового збору у розмірі 83558,56 грн., з державного бюджету підлягає поверненню Миколаївської місцевої прокуратурі №1 судовий збір у розмірі 1762 грн., як судовий збір внесений в більшому розмірі ніж встановлено законом.

Керуючись ст. 76, 80, 81 , 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання незаконними і скасування пунктів рішення міської ради, визнання недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право власності та витребування земельної ділянки відмовити.
Рішення суду набирає законної сили через тридцять днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина

Повний текст рішення складено 16.08.2019 року.