Номер провадження: 22-ц/813/4516/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/14207/18

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - 1) ОСОБА_1 ,

- відповідач - 1) Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання у квартирі, про зобов`язання укладення договору найму, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Радулова Валерія Володимировича на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси постановлену у складі судді Аліної С.С. 16 жовтня 2018 року в місті Одеса про відмову у відкритті провадження по справі, -

встановив:

У жовтні 2018 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою в якій просить встановити факт постійного проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з липня 2015 р. і по теперішній час; зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти договір найму однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує, що з народження мешкала з батьками у кв. АДРЕСА_1 . У лютому 1992 р. батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розлучились, після чого позивачка почала проживати з матір`ю за іншою адресою. Батько позивачки був зареєстрований та фактично проживав за адресою АДРЕСА_1 . Згідно з розпорядженням Суворовської районної адміністрації №344 від 19.03.2004 р. було відкрито особовий рахунок ОСОБА_2 на займану житлову площу, по АДРЕСА_1 . З липня 2015 р., позивачка знову переїхала жити до даної квартири та мешкала разом з батьком. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Після його смерті ОСОБА_1 продовжила проживати у вказаному вище житловому приміщенні до теперішнього часу. Іншого майна в особистому володінні немає, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

У серпні 2018 р. позивачка звернулась з заявою номер 0810/18 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради стосовно укладення договору найму однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , замість попереднього наймача у зв`язку з його смертю, в задоволенні якої позивачці було відмовлено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не зареєстрована за даною адресою, та вказано, що з ОСОБА_2 також не укладався договір найму. Позивачка вказує на те, що ОСОБА_2 фактично проживав у зазначеній квартирі все своє життя, користувався даним приміщенням та був в ньому зареєстрований, а отже, з урахуванням правил ст. 218 ЦК України, ОСОБА_2 фактично був наймачем вищенаведеного житла (а. с. 1 - 3).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 р. було відмовлено у відкритті провадження по даній цивільній справі.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що з матеріалів заяви вбачається, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, яка одночасно містить вимоги, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а саме вимоги щодо зобов`язання Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з нею договір найму щодо вказаної квартири та вимоги, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження та цивільного судочинства щодо встановлення факту, що має юридичне значення (а. с. 6 - 6 зворотна сторона).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Радулов В.В. просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 р. та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а саме, на думку апелянта, дана справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Радулов В.В. в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді справи (розгляді питання щодо відкриття провадження по справі), колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За правилами, ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами ч.1 ст. 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстави ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до юрисдикції адміністративного суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, а також заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правил ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У п.21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 1 березня 2013 року №3 роз`яснено, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

За приписами, ст. 106 Житлового кодексу Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що ОСОБА_1 просить встановити факт її проживання у квартирі та зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з нею договір найму квартири, як з особою, яка відповідно до ч.1 ст.106 Житлового кодексу Української РСР, має право вимагати визнати її наймачем вищенаведеної квартири. Відповідачем у задоволенні вимоги позивачки щодо укладення з нею договору найму наведеної квартири було відмовлено. Таким чином, виникнення даного спору витікає із житлових правовідносин, а отже існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства або за правилами розділу IV ЦПК України.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Розгляд справи необхідно продовжити зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження по справі Суворовським районним судом м. Одеси.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радулова Валерія Володимировича- задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 2018 року про відмову у відкритті провадження по справі- скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, починаючи зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе