Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 701/629/18

провадження № 61-3939св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Маньківська державна нотаріальна контора, Молодецька сільська рада Маньківського району Черкаської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Пономаренка В. В., від 22 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . За життя вона склала два заповіти, посвідчені секретарем Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області 18 травня 2016 та 04 жовтня 2016, якими заповіла їй дві земельні ділянки. Вона за власні кошти поховала ОСОБА_3 27 червня 2017 року вона звернулася до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3 , однак спадщину оформити не змогла, оскільки 16 серпня 2017 заяву про прийняття спадщини за законом подав син спадкодавця ОСОБА_2 , який має обов`язкову частку у спадковому майні.

Померла ОСОБА_3 була особою похилого віку, часто хворіла, не могла самостійно пересуватися, оскільки у свої 88 років майже втратила зір, та постійно потребувала стороннього догляду, який надавала їй мати позивача ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_2 не надавав спадкодавцеві догляду, хоча остання його потребувала, про що відповідач знав та мав усі можливості надавати допомогу матері, однак від цього ухилився, що є підставою для усунення його від права на спадкування.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області у складі судді Костенка А. І. від 07 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спадкодавець ОСОБА_3 була похилого віку, хворіла та потребувала сторонньої допомоги, а її син ОСОБА_2 ухилявся від надання такої допомоги, що підтверджено належними та допустимими доказами, наданими позивачем.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив умисного ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю, не дослідив та не врахував можливість відповідача, який є пенсіонером та особою похилого віку, надавати допомогу спадкодавцю, не перевірив потреби спадкодавця у допомозі саме від ОСОБА_2 з урахуванням того, що така допомога надавалася спадкодавцю іншими особами. Позивач не довела належними та допустимими доказами можливість відповідача надавати своїй матері матеріальну допомогу, не надала доказів існування у нього інших джерел доходів, ніж пенсія, на відміну від його матері, яка, окрім пенсії, отримувала орендну плату за двома договорами оренди землі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спадкодавець ОСОБА_3 була особою похилого віку, хворіла та потребувала сторонньої допомоги, а її син ОСОБА_2 знав про це та ухилявся від надання такої допомоги.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , 1954 року народження, є сином померлої ОСОБА_3 та пенсіонером за віком.

Відповідно до заповітів, посвідчених секретарем Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області 18 травня 2016 та 04 жовтня 2016, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,3652 га та 2,3226 га, які знаходяться в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Сторони в передбачений законом строк звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_3 проживала одиноко та перебувала вдома на обслуговуванні територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маньківського району відділення соціальної допомоги з 03 вересня 2014 року.

Відповідно до змісту довідки Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області № 706 від 05 липня 2018 року ОСОБА_3 хворіла на різні хвороби та потребувала сторонньої допомоги та піклування. Її доглядом, утриманням та піклуванням про неї займалася ОСОБА_4 Син померлої ОСОБА_2 догляд за матір`ю не здійснював та матеріально не допомагав.

Згідно із довідкою від 09 липня 2017 року № 2360/52/01-2018 Маньківського відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області працівники поліції протягом 2016 року на неодноразові усні прохання голови с. Молодецьке проводили профілактичні бесіди з ОСОБА_2 з приводу недопущення порушень громадського порядку та вчинення насильства в сім`ї відносно матері ОСОБА_3 без складання адміністративних матеріалів.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Положеннями частини першої статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій вірно виходили з того, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, в якій відповідач ОСОБА_2 може мати право на обов`язкову частку як непрацездатний син спадкодавця.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував положення статті 1224 ЦК України, дійшовши обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги померлій ОСОБА_3 . Зокрема, позивачем не доведено, що померла потребувала допомоги саме від відповідача, оскільки позивачем визнається та матеріалами справи підтверджено отримання померлою допомоги від матері позивача та центру надання соціальних послуг. Оцінюючи матеріальну змогу відповідача надавати допомогу спадкодавцю, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про неповноту встановлення судом першої інстанції цих обставин. Встановивши, що відповідач є пенсіонером за віком та не мав інших доходів крім пенсії, суд апеляційної інстанції правильно виходив із недоведеності матеріальної змоги відповідача надавати допомогу спадкодавцю, яка отримувала, окрім пенсії, також дохід від оренди земельних ділянок.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки показам свідків про те, що позивач за власні кошти здійснила поховання спадкодавця, а її матір купувала останній ліки та продукти, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, були предметом дослідження суду, який надав їм належну правову оцінку, а тому додаткового аналізу не потребують.

Крім того, Верховний Суд в силу визначених статтею 400 ЦПК України повноважень позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара