Провадження № 2/331/277/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення від сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 15.06.2017 р. по справі № 321/641/17 (провадження № 2/321/306/2017) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.05.2017р. і до її повноліття, а також стягнуто кошти на утримання матері в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Рішення набрало чинності, не було скасоване або змінене. Виконавчі листи відповідачем подано до виконання в Михайлівський ВДВС.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 21.12.2017 р. по справі №321/1449/17 шлюб між сторонами було розірвано. В мотивувальній частині рішення, зазначено, що сумісна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за згодою матері разом з батьком.

Факт проживання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком підтверджено довідкою № 01.02-10/201 від 03.10.2018р. з ДНЗ (ясла-садок) КТ № 81 «Бірюсинка».

27.11.2017 р. відповідач ОСОБА_2 залишила дитину в дитячому будинку «Надія», через декілька днів її узяли до себе на виховання його батьки, оскільки ОСОБА_1 знаходився по роду служби в зоні АТО (це підтверджується копією трудової книги та витягом з наказу про звільнення в зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною). Тому, ОСОБА_1 був змушений терміново залишити військову службу та повернутися на проживання до м. Запоріжжя.

Зі слів знайомих, відповідач ОСОБА_2 працює офіційно та інших утриманців немає, проживає з співмешканцем за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі дитина проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на його повному утриманні. Допомагає в догляді та утриманні дитини його батьки та цивільна дружина.

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 знятий з обліку в Центрі зайнятості в зв`язку з розпочаттям власної справи, але забезпечує всі потреби дитини щодо отримання повноцінного харчування, придбання одягу, взуття, іграшок, оздоровлення тощо. Мати дитини з 01.01.2018 р. не здійснює свої обов`язки щодо утримання дитини, не надає будь-якої матеріальної підтримки.

Але, державний виконавець Михайлівського ВДВС, продовжує нарахування заборгованості, тому з позивача ОСОБА_1 стягується заборгованість колишній дружині, що шкодить інтересам малолітньої дитини.

Отже, позивач ОСОБА_1 має законні підстави для звернення до суду з цим позовом, оскільки, змінилися істотні обставини по відношенню до часу, коли судом приймалося рішення про стягнення аліментів, а саме: змінилося постійне місце проживання дитини та, відповідно, змінилася особа, яка її безпосередньо утримує.

Враховуючи той факт, що аліменти мають цільове призначення - утримання дитини, то зміна місця проживання з місця проживання з матір*ю на місце проживання з батьком (платником аліментів), повинна мати закономірний наслідок зі звільнення позивача від сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.06.2006 р. № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 СК України, визначення заборгованості за аліментами, що стягуються з інших членів сім`ї та родичів, а також повне або часткове звільнення їх від сплати заборгованості провадяться відповідно до положень, встановлених статтями 194 - 197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити платника від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

На підставі вищевикладеного просить суд звільнити його, ОСОБА_1 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання матері до настання дитиною 3-х річного віку з 01.01.2018 р. (які стягуються згідно рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 15.06.2017 р. по справі № 321/641/17 (провадження № 2/321/306/2017)).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2018 року відкрито провадження по справі, та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

14.01.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з*явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з*вилася. 31.01.2019 року надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки їх сумісна дитина, ОСОБА_3 з 01.01.2018 року дійсно проживає з ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні.

Представник 3-ї особи Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з*явився. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представеника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 07.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 7).

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 15.06.2017 р. по справі № 321/641/17 (провадження № 2/321/306/2017) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.05.2017р. і до її повноліття, а також стягнуто кошти на утримання матері в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Рішення набрало чинності.

Виконавчі листи відповідачем ОСОБА_2 подано до виконання в Михайлівський районний ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області.

На даний час дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та проживає разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та повністю знаходиться на його утриманні, що не заперечується відповідачем ОСОБА_2

Вказана обставина підтверджується довідкою № 01.02-10/201 від 03.10.2018р. з ДНЗ (ясла-садок) КТ № 81 «Бірюсинка» (а.с. 9).

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до до сягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного Кодексу Україниза домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного Кодексу Україниза позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розглядісправ щодобатьківства,материнства тастягнення аліментів`право назвернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннямист. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком ОСОБА_1 , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь матері аліментів, бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина мешкає з батьком.

На підставі вищевикладеного, позов про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання сина слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 18, 180, 181, 192, 197, 273 СК України, ст. ст. 13,77, 81, 89, 206, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 15.06.2017 року по справі № 321/641/17 (провадження № 2/321/306/2017).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: М.В. Антоненко