Ухвала

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 456/374/19

провадження № 61-19757ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (ПАТ «Укрпошта»), в якому просила зобов`язати відповідача видати їй фіскальний чек до реєстрованого поштового відправлення № 411 із зазначенням, що оплата проведена у готівковій формі національною валютою на суму 15,00 грн а також заборонити відповідачу наклеювати на конверт марки та видавати фіскальний чек, що оплата проведена марками, у випадках, коли оплата послуги проводиться у готівковій формі національною валютою.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 29 січня 2019 року звернулась до відділу поштового зв`язку «Стрий» для відправки реєстрованого поштового відправлення з оплатою вартості послуги пересилання у готівковій формі національною валютою. При цьому, на поданому конверті зазначено «розрахунки у готівковій формі національною валютою». Згідно пункту 75 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), послуги поштового зв`язку оплачуються під час їх замовлення у національній валюті за діючими тарифами. Пунктом 80 Правил, підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції є відбитки про оплату письмової кореспонденції, нанесені друкарським чи іншим способом. Проте, працівники відділу поштового зв`язку «Стрий» наклеїли на конверт марки та видали фіскальний чек до реєстрованого поштового відправлення № 411 з позначкою, що оплата проведена «Марки кл.: 15,00 грн.» та «Сума 0,00». Посилаючись на частину першу статті 1087 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, Закон України «Про поштовий зв`язок», Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункти 1, 2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 червня 2019 року залишено без змін.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 червня 2019 року та Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 фіскальний чек до реєстрованого поштового відправлення № 411 із зазначенням, що оплата проведена у готівковій формі національною валютою на суму 15,00 грн та вимога заборонити відповідачу наклеювати на конверт марки та видавати фіскальний чек, що оплата проведена марками у випадках, коли оплата проводиться у готівковій формі національною валютою.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд звертає увагу, що судова практика щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу є усталеною. Зокрема, правова позиція з цього питання викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року (провадження № 14-347цс18).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства Верховний Суд не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про захист прав споживача відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков