Провадження № 4-с/161/84/19
У Х В А Л А

03 грудня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області Новосад О.Ю. про арешт коштів боржника від 10 вересня 2019 року у виконавчому провадженні №41215676, та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: ТДВ «Довірче товариство Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «ТРАСТ-ІНВЕСТ-БУД», ПАТ «Укрінбанк»,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2019 року на адресу суду надійшла скарга, в якій ОСОБА_1 просить (з урахуванням заяви від 02.12.2019р.) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області Новосад О.Ю. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 10.09.2019 року у ВП №41215676 та зобов`язати останнього скасувати накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 у Волинському ОУ АТ «Ощадбанк», який накладений оспорюваною постановою.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні державного виконавця перебуває виконавче провадження №41215676, відкрите постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2013 року на підставі виконавчого листа, виданого 06.12.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/11023/13-ц про стягнення з ТзОВ «Довірче товариство Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Транс-Інвест-Буд», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Водночас, на виконанні ДВС перебуває ще виконавче провадження №41215957, відкрите постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.12.2013 року на підставі виконавчого листа, виданого 06.12.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/11023/13-ц про стягнення з ТзОВ «Довірче товариство Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Транс-Інвест-Буд», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Вказує, що ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду із позовом до ВПВР ГТУЮ у Волинській області, ДП «Сетам», ПП «3Д Україна, треті особи ТзДВ «ДТ-ПВФБК «Траст-Інвест-Буд», ПАТ «Укрінбанк» про визнання електронних торгів недійсними. Ухвалою суду від 08.08.2019р. у справі №161/13147/19 задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, виданого 06.12.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ТзОВ «Довірче товариство Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Транс-Інвест-Буд», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором та договором поруки до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, державного підприємства «Сетам», приватного підприємства «3Д України» про визнання електронних торгів недійсними по суті.

Зазначає, що оспорюваною постановою накладено арешт на рахунки, зокрема відкритий у Волинському ОУ АТ «Ощадбанк», на який надходить виплата з Пенсійного фонду України, що прямо суперечить ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник ДВС у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати за відсутності останнього, в той же час у запереченнях від 09.10.2019р. №04-35/6240 у задоволенні скарги відмовити, мотивуючи тим, що на виконанні ДВС перебуває три виконавчі провадження, у яких боржником є ОСОБА_1 Вказує, що починаючи з 2013 року боржник жодних коштів сплачено не було, а тому звернення стягнення на рахунки та пенсію боржника є дієвим способом стягнення заборгованості з останнього. Зазначає, що своїми діями боржник ухиляється від виконання судових рішень.

Ухвалою суду від 27 вересня 2019 року поновлено строк на звернення до суду із скаргою та скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справита оцінивши їх у сукупності, суд вважає скаргу (з урахуванням заяви від 02.12.2019р.) такою, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що 17.12.2013 року на підставі виконавчого листа, виданого 06.12.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/11023/13-ц про стягнення з ТзОВ «Довірче товариство Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Транс-Інвест-Буд», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором та договором поруки, державним виконавцем відкрито виконавче провадження №41215676.

10.09.2019р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 11).

Скаржник вказує, що державним виконавцем зокрема накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку, який відкритий у Волинському ОУ АТ «Ощадбанк», на який здійснюються нарахування пенсії Пенсійним фондом України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з положенннями ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами 1-3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування:

із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

В той же час, статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Хонякіна проти Грузії» № 17767/08 від 19 червня 2012 року, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Норми ст. 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Арешт з коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Так, відповідно до виписки АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок у АТ «Ощадбанк» для отримання пенсії, на який провадиться нарахування та виплата пенсії, та на який на підставі постанови державного виконавця накладено арешт.

Як вбачається з матеріалів прави та підтверджено представником скаржника у судовому засіданні, ОСОБА_1 пенсіонером та отримує пенсію. Одним із рахунків, на який накладено арешт державним виконавцем, є рахунком, з якого він отримує пенсію, що є його єдиним джерелом доходу.

Тобто, накладення арешту на рахунок заявника, відповідно до постанови державного виконавця, унеможливлює отримання ним пенсії повністю.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд дійшов висновку, що накладенням арешту на рахунок, з якого ОСОБА_1 отримує пенсію, яка є його єдиним джерелом доходу, поставило його у скрутне матеріальне становище. Даних про наявність у ОСОБА_1 інших доходів, крім пенсії, матеріали справи не містять. Арешт пенсійного рахунку порушує право боржника на отримання коштів, необхідних для існування.

Таким чином, суд вважає за необхідне скаргу задовольнити.

Керуючись ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області Новосада Олега Юрійовича - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області Новосада Олега Юрійовича щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у Волинському ОУ АТ «Ощадбанк» постановою про арешт коштів боржника від 10 вересня 2019 року у виконавчому провадженні №41215676.

Зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області Новосада Олега Юрійовича скасувати арешт грошових коштів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у Волинському ОУ АТ «Ощадбанк», накладений постановою про арешт коштів боржника від 10 вересня 2019 року у виконавчому провадженні №41215676.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк