Справа № 199/4603/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019

року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельова Богдана В`ячеславовича про визначення частки боржника у спільному майні, заінтересована особа: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельов Б.В. звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з поданням про визначення частки боржника у спільному майні.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП№56037093 з виконання виконавчого листа №199/4603/16 виданого 15.11.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 547662,41 грн. Державним виконавцем 21.03.2018 року керуючись статтями 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП№56037093 з виконання виконавчого листа № 199/4603/16 виданого 15.11.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 547662,41 грн. та направлено стягувачу до відома та боржнику для виконання. Відповідно до відповіді відділу реєстрації актів цивільного стану від 10.09.2019 року боржником було укладено другий шлюб із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить актовий запис про шлюб № 232 від 24.12.2013 року.

Відповідно до НАІС ДДАІ МВС України за дружиною боржника 23.10.2018 року було зареєстровано право власності на автомобіль BMW X3, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , відповідно до договору купівлі-продажу, складеному ТСЦ 1241, а також 22.12.2017 року було зареєстровано право власності на причіп УВН, 810083, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , підстава реєстрації транспортного засобу придбаного в торгівельній організації, виготовлений в ТСЦ 1242, тобто під час перебування у шлюбі з боржником.

Державний виконавець просив суд визначити частку майна боржника у спільному майні подружжя, а саме: автомобіль BMW X3, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 та причіп НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 .

В судове засідання державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельов Б.В. не з`явився.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як наголошує ч.1, ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом ч.1-2, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею шостою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року передбачено, що забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI ЦПК України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особам.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції знаходиться виконавче провадження АСВП №56037093 з примусового виконання виконавчого листа № 199/4603/16 виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 15.11.2017 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 547662,41 грн..

Постановою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.03.2018 відкрито виконавче провадження АСВП №56037093.

Відповідно до відповіді відділу реєстрації актів цивільного стану від 10.09.2019 року боржником було укладено шлюб із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить актовий запис про шлюб № 232 від 14.04.2005 року.

Відповідно дост.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 1ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

В п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 2 статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до НАІС ДДАІ МВС України за дружиною боржника 23.10.2018 року було зареєстровано право власності на автомобіль BMW X3, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , відповідно до договору купівлі-продажу, складеному ТСЦ 1241, а також 22.12.2017 року було зареєстровано право власності на причіп УВН, 810083, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , підстава реєстрації транспортного засобу придбаного в торгівельній організації, виготовлений в ТСЦ 1242, тобто під час перебування у шлюбі з боржником.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Впродовж здійснення виконавчого провадження боржник у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасив, хоча був належним чином повідомлений про його примусове виконання.

Згідно ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, оскільки державним виконавцем встановлено, що боржником ОСОБА_3 не виконано рішення суду, суд вважає, що подання слід задовольнити та визначити частку майна в розмірі 1/2 частини та виділити зазначену частку з майна що належить йому на праві спільної сумісної власності та належить на праві власності його дружині ОСОБА_1 , а саме: автомобіль BMW X3, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 та причіп НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 .

Керуючись ст.ст. 439 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельова Богдана В`ячеславовича про визначення частки боржника у спільному майні, заінтересована особа: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_3 , - задовольнити.

Визначити, що частка боржника ОСОБА_3 в майні що належить йому на праві спільної сумісної власності та зареєстровано за ОСОБА_1 , а саме: автомобіль BMW X3, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 та причіп НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 складає 1/ НОМЕР_7 частину.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення.

Суддя