Справа № 206/4801/19
Провадження № 2/206/1213/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

представника позивача Падашуля Є.Г.

представника відповідача Маркело В ОСОБА_1 О ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНГАРД ТРАНС» про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, -

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача та представника відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.04.2015 між ним та відповідачем було укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм). Позивач на виконання умов договору передав відповідачу у користування автомобіль марки FORD TRANZIT, 2006 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав позивачу на праві приватної власності. Строк дії договору три роки, до 22 квітня 2018 року. На підставі заяви позивача від 22.04.2015, регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області на ім`я відповідача було видано свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу для участі в міжнародному русі серії НОМЕР_2 . На даний час, строк дії договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) від 22.04.2015 укладеного між позивачем та відповідачем припинився, однак транспортний засіб позивачу не повернутий. Згідно відмітки міжнародної товарно-транспортної накладної, автомобіль FORD TRANZIT, д/н НОМЕР_1 , 22.01.2017, перевізником зазначено відповідача, востаннє перетнув митний кордон України в напрямку Росії та зі слів відповідача залишається там по теперішній час, повернути його не є можливим. Вказаний транспортний засіб на територію України відповідачем не повернуто та позивачу не передано. Відтак 22.04.2018, після припинення договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм), відповідач набув належний позивачу транспортний засіб без правової підстави, внаслідок чого позивачу завдана шкода у виді зменшення майна. Транспортний засіб знаходиться в технічно несправному стані на території Росії більше двох років, а отже відсутня об`єктивна можливість його повернення позивачу в натурі. Згідно висновку експерта ринкова вартість на дату оцінки повнокомплектного, технічно справного автомобіля FORD TRANZIT, 2006 р.в., шасі № НОМЕР_3 , тип фургон малолітражний В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 219314,44 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати (а.с. 2-5, 38-41).

Представник позивача, у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, зазначив, що свідоцтво на автомобіль не може знаходитись у позивача, у позивача немає найманих працівників.

Представник відповідача, у судовому засіданні вважала позов безпідставним, просила відмовити в повному обсязі, зазначила, що автомобіль не передавався в експлуатацію, немає акту приймання-передачі автомобіля, невідомо чи перетинав автомобіль кордон з Росією, позивач має свідоцтво про реєстрацію, а не відповідач, позивач використовував майно в комерційних цілях і мав забезпечити його схоронність згідно умов договору оренди.

Позивач, повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

28.08.2019 позивачем до суду було подано дану позовну заяву.

Ухвалою судді від 02.09.2019 позовну заяву було залишено без руху, як таку що не відповідала вимогам передбаченим ст. 175 ЦПК України (а.с. 31-32).

24.09.2019 у зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 24.10.2019 (а.с. 42-43).

24.10.2019 представником позивача у підготовчому судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення судової експертизи, в задоволенні якого ухвалою суду від 24.10.2019 було відмовлено, закрито підготовчі дії, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 06.11.2019 (а.с. 49-50, 54-55).

Під час розгляду справи по суті судом заслухано вступні слова представника позивача та представника відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 06.11.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення (а.с. 60).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, а також докази відхиленні судом та підстави їх відхилення.

22.04.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм), предметом договору є транспортний засіб FORD TRANZIT, 2006 р.в., шасі № НОМЕР_3 , тип фургон малолітражний В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який позивач зобов`язався передати наймачу в тимчасове платне володіння та користування, а також зобов`язався забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а відповідач в свою чергу зобов`язався прийняти в тимчасове володіння та користування транспортний засіб під керуванням екіпажу (водія) позивача і сплачувати орендну плату (а.с. 7). Наявність даних правовідносин та договору не заперечувались сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «АВАНГАРД ТРАНС» є юридичною особою, з основним видом діяльності КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (а.с. 10-13).

Також до позовної заяви у якості доказів позивачем долучено копію відповіді на запит територіального сервісного центру № 1249, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію висновку 11/04 ТЗ про дійсну ринкову вартість транспортного засобу з додатками та копію міжнародної товарно-транспортної накладної, однак жодна з долучених копій не засвідчена належним чином та не підтверджена оригіналом у судовому засіданні.

Частинами 1, 2, 3 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Крім того, ч.ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Таким чином, оскільки жодна подана позивачем копія у якості письмових доказів, не засвідчена належним чином, суд приходить до висновку, що всі вони підлягають відхиленню.

Проте сам факт наявності правовідносин та договору укладеного між позивачем та відповідачем не заперечувався сторонами, відтак обставини які зазначені у договорі та правовідносин, які виникли з даного договору не підлягають доказуванню, як такі, що визнані учасниками справи, та є такими, що приймаються судом.

В той же час, представник позивача під час підготовчого судового засідання та розгляду справи не скористався своїм правом, щодо надання оригіналів доказів, які були подані позивачем у копіях не засвідчених належним чином та правом щодо витребування таких доказів у разі їх відсутності в оригіналах.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до п. 1.7 Договору, орендований ТЗ передається наймачу протягом 3 діб з моменту підписання даного Договору. Передача ТЗ в оренду здійснюється за Актом приймання-передачі, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно із п. 3.2.1. Договору, наймодавець зобов`язаний передати наймачу ТЗ після підписання цього Договору за Актом приймання-передачі.

В той же час, підставою для відшкодування вартості безпідставно набутого майна є неможливість повернути його в натурі потерпілому, проте жодного належного та допустимого доказу перебування транспортного засобу FORD TRANZIT, 2006 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_3 , який є предметом спору на території Росії у несправному стані позивачем не надано, відтак у суду також немає правової підстави вважати, що вищезазначений транспорт не повернуто на територію України та він взагалі знаходиться поза її межами.

Також, суд звертає увагу, що забезпечення схоронності вищезазначеного транспортного засобу є нічим іншим, як обов`язком позивача згідно п. 3.2.5. Договору.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження складення Акту приймання-передачі вищезазначеного транспортного засобу, що є прямим порушенням позивачем зобов`язання щодо обов`язку передати відповідачу транспортний засіб після підписання цього Договору за Актом приймання-передачі, відтак судом відхиляються доводи позивача, щодо передачі вищезазначеного транспортного засобу відповідачу, та його набуття без достатньої правової підстави останнім.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Таким чином, враховуючи, що позивачем взагалі не доведено факт передачі відповідачу за договором транспортного засобу FORD TRANZIT, 2006 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_3 , відтак суд приходить до висновку стосовно відсутності умов для виникнення у відповідача зобов`язання щодо повернення безпідставного набутого майна або відшкодування його вартості.

Крім того, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень Глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13)

В той же час, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до п. 5.8. Договору, про зміст прав та обов`язків за цим договором, про правові наслідки укладеного сторонами правочину в тому числі, але не обмежуючись статтями 215-236, 319, 759-786, 798-805, 1187 Цивільного кодексу України, ст. 65 Сімейного кодексу України, сторонам нотаріусом роз`яснено та інші вимоги діючого законодавства сторонам нотаріусом надано.

В той же час, позивачем до суду не надано жодного доказу про наявність заперечень у позивача протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору щодо його продовження, в силу норми передбаченої ч. 1 ст. 762 ЦК України, Договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений Договором, що в свою чергу свідчить про наявність договірного характеру спірних правовідносин та унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Так, суд розглядає справи не інакше якза зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи та пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 52, 253, 256, 257, 260, 261, 264, 267, 525, 526, 610, 611, 615, 626-629, 759, 764, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНГАРД ТРАНС»(місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, буд. 27, кв. 13, ) про відшкодування вартості безпідставно набутого майна - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.11.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак