Провадження № 22-ц/802/1088/19 Категорія: 83 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з Держаного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою. Покликався на те, що з 8 липня 2009 року по 30 серпня 2017 року перебував у трудових відносинах з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2». Після звільнення з роботи роботодавець не провів з ним повний розрахунок по заробітній платі на загальну суму 34466 грн 25 коп. Тому просив суд видати судовий наказ, про стягнення з боржника ДП «Луцький КХП № 2» на його користь середній заробіток у сумі 116629 грн за час затримки розрахунку при звільненні та 192 грн 10 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2019 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати як таку, що прийнята судом з порушенням норм процесуального права, та задовольнити його заяву про видачу судового наказу.

Відзив на апеляційну скаргу боржником не подавався.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 368 та ч. 2, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, у судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про відмову у видачі судового наказу, розгляд якої відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України здійснюється без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, то відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги заявника, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Так, відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що заява про видачу судового наказу подана ОСОБА_1 з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Зокрема, суд вважав, що розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 серпня 2017 року по 1 жовтня 2019 року заявником ОСОБА_1 було проведено з порушенням встановленого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Дана обставина, разом з наданими заявником ОСОБА_1 доказами, на думку суду не свідчить про безспірність його вимог, а також позбавляє суд можливості без дослідження інших належних і допустимих доказів видати судовий наказ про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Згідно ч. 1 ст. 160, п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 цього Кодексу суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у випадку наявності судового наказу, за тими самими вимогами, який набрав законної сили, суд відмовляє заявнику у видачі судового наказу за повторним його зверненням, та роз`яснює йому право на звернення до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 вже звертався до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» і з цього приводу вказаним судом 15 квітня 2019 року було видано судовий наказ та постановлено ухвалу, яка була предметом перегляду Волинським апеляційним судом 25 червня 2019 року (а. с. 14, 22 24).

Зазначені норми права та встановлені обставини справи, дають підстави вважати, що у видачі судового наказу заявнику ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з боржника ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» слід відмовити як особі, яка повторно звернулась з такими самими вимогами до суду, з приводу яких вже видавався судовий наказ, що набрав законної сили.

Крім того, варто зазначити, що відмова у видачі судового наказу не є перешкоджає заявникові звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тим самим порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення постановленого заявником питання, то відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись ч. ч. 4, 5 ст. 268, ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Держаного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Роз`яснити, що заявник має право звернутись до суду з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді