Справа № 509/2221/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.Овідіополь заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про роз`яснення рішення суду

ВСТАНОВИВ:

25.07.2019 р. до суду звернувся ОСОБА_2 , який просить роз`яснити рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.07.2019р., яким був встановлений факт того, що він ОСОБА_1 походить від: батька - ОСОБА_2 , діда - ОСОБА_4 та прадіда - ОСОБА_5 німців за національністю.

Як вказано у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення та у заяві про роз`яснення рішення, незважаючи на те, що його мати ОСОБА_6 за національністю є татарка, батько заявника виховував йогоу традиціях німецького народу та християнських цінностях, які притаманні цьому народу, у теперішній час він проживає у с.Новоградківка у спеціально побудованому поселенні для німців, спілкується з ними, знає німецьку мову і він є волонтером німецької етнічної організації «Нойбург», а тому він ідентифікує себе за походженням до німецької національності і вважає себе німцем.

Однак, в зв`язку з тим, що діючим законодавством України у свідоцтві про народження та у паспорті не передбачено внесенні відомостей про національність фізичної особи, то у його свідоцтві про народження та паспорті відсутні відомості про його національність.

За таких обставин, встановлення факту його походження від родичів за батьківською лінією - німців йому потрібно для того, щоб ідентифікувати його як німця за національністю, що, у свою чергу, дає йому додаткові переваги для працевлаштування, навчання, отримання права на постійне проживання у Німеччині та можливого отримання громадянства цієї країни.

З огляду на вказане заявник просив роз`яснити:

- чи являється встановлений судом факт того, що він - ОСОБА_1 , який походить від: батька - ОСОБА_2 , діда - ОСОБА_4 та прадіда - ОСОБА_5 німців за національністю свідченням того, що він є німцем за національністю?

- чи може бути рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.07.2019 р. по цієї справі підставою для внесення у будь-які документи відомостей про те, що заявник ОСОБА_1 є німцем за національністю?

Заявник та заінтересовані особи подали заяви та просили суд розглянути питання роз`яснення судового рішення за їх відсутності на підставі документів, які містяться у цієї справі, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву без участі сторін

Згідно ст. 271 ЦПК суд, за заявою учасників справи, не змінюючи змісту судового рішення протягом десяти днів з дня її надходження, роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, і у разі неприбуття у судове засідання осіб, які за необхідності були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява про роз`яснення рішення підлягає частковому задоволенню в зв`язку з наступним:

Постановою Верховної Ради України N 2503-XII від 26.06.1992р., були затверджені «Положення про паспорт громадянина України» та « Положення про свідоцтво про народження» згідно яких встановлено, що у документах за якими відбувається ідентифікація фізичної особи таких як : свідоцтво про народження, паспорт громадянина України, посвідчення водія, пенсійного посвідчення внесення відомостей про національність цієї фізичної особи не передбачено.

Крім того, відповідно до наказу МЮ України від 12.01. 2011р. № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», органи РАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну належність фізичних осіб, що унеможливлює внесення відомостей про національність у будь-який документ, який стосується народження фізичної особи.

За таких обставин заявник ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що судом встановлений факт його походження від німців по батьківській лінії, позбавлений можливості документально підтвердити свою національність.

Згідно ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної та мовної самобутності.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно ст.ст. 11, 13, 15 ЗУ «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність; громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання; вони мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України; одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб; брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Таким чином, національне та міжнародне право надає право фізичним особам реалізувати свої немайнові права через ідентифікацію своєї належності до тієї чи іншої національності.

Отже, на території України для визнання належності ОСОБА_1 до німецької національності достатньо того, що він сам себе визнає німцем і документального підтвердження належності до німецької національності на території України йому не потрібно.У той же час, за національним законодавством деяких країн Європи та світу необхідне документальне підтвердження належності до тієї чи іншої національності

Таким чином, за сукупністю двох обставин ідентифікації заявником себе до німецької національності та встановленого судом факту його походження по батьківської лінії від представників німецької національності - ОСОБА_1 цілком можливо вважати німцем за національністю. Ця обставина є очевидною, а тому додаткового роз`яснення не потребує.

За приписами ст. 124 Конституції та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки визнання ОСОБА_1 німцем за національністю, дає йому підстави для першочергового отримання дозволу на працю, постійне місце мешкання, навчання та отримання громадянства Федеративної Республіки Німеччини, а документального підтвердження його національності не існує, то у цієї частині рішення суду потребує роз`яснення.

Керуючись ст.ст. 263, 271 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Роз`яснити, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.07.2019р. по цивільній справі окремого провадження №509/2221/19 за заявою ОСОБА_7 про встановлення факту його походженням від батька, діда та прадіда німців за національністю, може бути підставою для внесення у будь-які документи, у яких це передбачено, відомостей про те, що він - ОСОБА_1 є німцем за національністю.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кочко В.К.