Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 333/2129/17

провадження № 61-2411св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Варнаської Л. О., від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Гончар М. С., від 14 грудня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 28 липня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір б/н про надання кредиту. Відповідно до цього договору ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 6 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Відповідачі на час смерті ОСОБА_3 проживали разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , а тому є його спадкоємцями, які прийняли спадщину.

Із урахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість спадкодавця за кредитним договором від 28 липня 2010 року у розмірі 5 155, 09 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що всудовому засіданні не встановлений склад спадщини, яку могли прийняти відповідачі після смерті ОСОБА_3 . Оскільки закон пов`язує обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а розмір цієї спадщини не встановлений, суд дійшов до висновку, що не має підстав вважати, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні відповідати за кредитом померлого ОСОБА_3 в межах 5 155, 09 грн. Отже, позов до них пред`явлений необґрунтовано та не підлягає задоволенню.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що при розгляді справи у суді першої інстанції банком не заявлялось відповідних клопотань щодо з`ясування наявності у спадкодавця будь-якого майна. Натомість, банк зайняв позицію щодо розгляду справи у відсутності його представника. Відповідачі зазначили, що транспортних засобів померлий ОСОБА_3 не мав, нерухомості і земельних ділянок, вкладів та рахунків у банківських установах також у нього не було. Квартира, у якій мешкала сім`я ОСОБА_3 , на час смерті останнього відносилась до державного житлового фонду, та була приватизована дружиною та дітьми померлого вже після його смерті.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 рокускасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачами не було надано доказів, а судом не було встановлено відсутність рухомого майна у померлого. Окрім цього, померлому та відповідачу на праві сумісної власності належало нерухоме майно, в якому вони мешкали. Також судові рішення не містять посилань на інші докази, які б підтверджували відсутність іншого майна, що належало померлому. Банк, як кредитор спадкодавця, самостійно не має можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, прийнятої спадкоємцями, у зв`язку із тим, що вказана інформація має конфіденційний характер, тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд повинен був встановити цю інформацію.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми призначено до судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що підстави для закриття касаційного провадження у цій справі відсутні, оскільки між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості у порядку спадкування.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 липня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 21 серпня 2016 року у нього утворилась заборгованість за кредитом у сумі 5 155, 09 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа (номер у спадковому реєстрі 58509346), згідно якої із заявою про включення кредиторських вимог у спадкову масу звернувся АТ КБ «Приватбанк».

Згідно наданих копій паспортів встановлено, що померлий ОСОБА_3 та відповідачі зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України (у редакції станом на час відкриття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України (у редакції станом на час відкриття спадщини) у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому відповідальність спадкоємця обмежена вартістю отриманого у спадок майна.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, правильно виходив із того, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів наявності у спадкодавця майна, яке б успадкували відповідачі, фактично проживаючи із спадкодавцем на час смерті останнього, враховуючи що вони до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Судами ухвалені судові рішення з урахуванням процесуальної поведінки позивача, який клопотання про витребування відповідних доказів щодо майна спадкодавця до суду першої інстанції не подавав, при цьому заявивши про розгляд справи у відсутність свого представника.

До суду апеляційної інстанції відповідачами надано докази того, що квартира АДРЕСА_2 , у якій проживав ОСОБА_3 з членами своєї сім`ї, була приватизована відповідачами, а також ОСОБА_4 по 1/3 частці 06 квітня 2016 року, тобто після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вона до спадкової маси спадкодавця не увійшла.

Із урахуванням зазначеного, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович