Провадження № 2/522/6561/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовом Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів ВВНЗ,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Міністерство оборони України звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів ВВНЗ.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач ОСОБА_1 в період з 01.08.2013 року по 30.05.2014 року проходив навчання та військову службу на Військовоюридичному факультеті Національної юридичній академії імені Ярослава Мудрого на посаді курсанта. 30 травня 2014 року громадянином ОСОБА_1 було укладено контракт на проходження військової служби строком на 5 років. 02.07.2018 року на відповідача було накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання» та виключено зі списків особового складу Збройних сил України, знято зі всіх видів забезпечення та направлено документи для зарахування на військовий облік до Приморського РВК м. Одеси. Таким чином, 02.07.2018 року контракт про проходження військової служби, укладений між Міністерством оборони України і відповідачем був достроково розірваний, та відповідач був виключений зі списків особового складу Збройних Сил України. Позивач вважає, що витрати, які пов`язані з утриманням курсанта ОСОБА_1 складають 16662,40 грн. Таким чином, невідшкодування відповідачем суми витрат, пов`язаних з його утриманням на Військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави. Це проявляється у створенні умов для невиконання видаткової частини Держбюджету, що у кінцевому рахунку веде до зниження боєздатності Збройних Сил України та нанесення шкоди національній економіці України.
Ухвалою суду від 19.09.2019 року по справі було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання 11.10.2019 року з`явився представник позивача ОСОБА_2 , розгляд справи було відкладено для повторного сповіщення відповідача, у зв`язку з першою його неявкою.
Сторони у судове засідання призначене на 11.10.2019 року не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. У матеріалах справи наявна заява представника Міністерства оборони України, згідно якої просив справу розглядати за відсутністю представника, не заперечує проти винесення заочного рішення.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 14.11.2019 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив навчання та військову службу на Військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого на посаді курсанта, про що свідчить наказ декана Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (по стройовій частині) від 01.08.2013 №117 (а.с. 21).
Відповідно до п. 18 розділу ІІ «Положення про проходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, був укладений контракт про проходження військової служби з громадянином ОСОБА_1 30.05.2014 року строком на 5 років.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.06.2014 № 9, лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.06.2014 року №65 на посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, зараховано до списків особового складу частини (а.с. 10).
Позивач також довідково зазначив, що відповідно до Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 14.08.2014 №Д-322/1/29 дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України на 2014 рік», військова частина НОМЕР_1 з 30.09.2014 року іменована військовою частиною НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2015 року №139, лейтенант юстиції ОСОБА_1 , призначений наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.05.2015 року №55 на посаду помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_2 , приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с. 11).
Наказом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.07.2018 року №95 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за порушення вимог статей 11, 16, 99, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на капітана юстиції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання» (а.с. 13).
На підставі зазначеного наказу, наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.08.2018 року №155, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» колишнього помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_2 , звільнено з військового служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 02.07.2018 року (а.с. 14).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.08.2018 №199 колишнього капітана юстиції ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, позбавленого військового звання в дисциплінарному порядку наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.08.2018 №155, з 02.07.2018 виключено зі списків Збройних Сил України, знято зі всіх видів забезпечення та направлено документи для зарахування на військовий облік до Приморського РВК м. Одеси (а.с. 12).
Таким чином, 02.07.2018 року контракт про проходження військової служби, укладений між Міністерством оборони України і відповідачем був достроково розірваний, та відповідач був виключений зі списків особового складу Збройних Сил України.
Відповідно до Загального розрахунку коштів на відшкодування витрат №3, пов`язаних з утриманням по речовому забезпеченню за період з 01.08.2013р. по 30.05.2014р. курсанта ОСОБА_1 , наданого Військово-юридичним факультетом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого витрати складають 2500, 68 грн. та на утримання продовольчого забезпечення 11 377 ,80 грн. та по грошовому забезпеченню 2783,92 грн. =16662,40 грн. (а.с. 19).
Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2014 року лейтенант юстиції ОСОБА_1 , який призначений наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.06.2014 року №65 на посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, ВОС-8503003, прибув з розпорядження командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, з 06.06.2014 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважається таким, що 06.06.2014 року справи та посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.10).
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства..
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. 2. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 3. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. 4. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно п. ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За змістом пункту 2 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (частина шоста зазначеної статті).
Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.
Відповідно ч. 10 ст. 25 зазначеного закону, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку
Наказом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.07.2018 року №95 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за порушення вимог статей 11, 16, 99, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на капітана юстиції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання» (а.с. 13).
На підставі зазначеного наказу, наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.08.2018 року №155, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» колишнього помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_2 , звільнено з військового служби (тобто публічної служби) у запас за пунктом «є» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 02.07.2018 року (а.с. 14).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.08.2018 №199 колишнього капітана юстиції ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України,звільнено з військової служби у запас за п. «Є» та виключено зі списків особового складу ЗСУ позбавленого військового звання в дисциплінарному порядку наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.08.2018 №155, з 02.07.2018 виключено зі списків Збройних Сил України, знято зі всіх видів забезпечення та направлено документи для зарахування на військовий облік до Приморського РВК м. Одеси (а.с. 12).
Таким чином, 02.07.2018 року контракт про проходження військової служби, укладений між Міністерством оборони України і відповідачем був достроково розірваний, та відповідач був виключений зі списків особового складу Збройних Сил України.
Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18), від 10 квітня 2019 року у справі № 705/1664/17 (провадження № 14-31цс19), що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».
Велика Палата Верховного Суду визначила юрисдикцію спорів, пов`язаних з проходженням публічної служби.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, того що оскільки за подачу позову позивачем було сплачено судовий збір, суд приходить до висновку про повернення судового збору, сплаченого Військовою частиною НОМЕР_2 у розмірі 1920,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №299 від 20.06.2019 року.
Керуючись положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.1, 3, 4, 19, 43, 49, ч.1 ст.223, 247, п.1 ч.1 ст.255, 258, 260, 263, 268, 354 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, -
У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів ВВНЗ закрити.
Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м.Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Черняховського 6, , повернути Військовій частині НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) гривень 50 копійок, який було сплачено на рахунок №0008, отримувач: УДКСУ у м.Одесі Приморський район 22030101, код отримувача 38016923, код Банку отримувача: 899998, згідно платіжного доручення №299 від 20.06.2019 року.
Ухвалу суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.
Повний текст ухвали суду виготовлено 14.11.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.