П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості і бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про визнання недісними правочинів та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» звернувся до судуіз вказаним позовом, який мотивований тим, що 06 серпня 2014 року Агрофірма уклала із відповідачем ОСОБА_1 договір оренди належної відповідачу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0951 га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:004:0050. Договір оренди був укладений строком на десять років та у встановленому законом порядку зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення від 07 лютого 2015 року за № 19173853.

Вказував, що 14 лютого 2018 року Агрофірма «Матюші» отримала від відповідача ОСОБА_1 повідомлення про розірвання вказаного договору оренди, яке мотивоване тим, що Агрофірма не виконала належним чином зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2016-2017 роки, у зв`язку з чим орендодавець розриває договір оренди в односторонньому порядку на підставі п.33 договору оренди від 06 серпня 2014 року.

У березні 2018 року з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався про те, що 17 лютого 2018 року на підставі вказаного повідомлення про розірвання договору оренди, державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В.А. прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди на орендовану ТОВ Агрофірма

- 2 -

«Матюші» земельну ділянку площею 2,0951 га. Окрім того, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 19 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_1 уклав із відповідачем ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди вказаної земельної ділянки розміром 2,0951 га, а 05 січня 2018 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Міхачов В.А. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод».

Зазначає, що Агрофірма своєчасно і в повному обсязі виплатила відповідачу ОСОБА_1 у 2016 і 2017 роках орендну плату, а відтак підстави для розірвання в односторонньому порядку договору оренди відсутні. Внаслідок розірвання ОСОБА_1 договору оренди без правових підстав і передачі ним земельної ділянки в оренду ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» позивача незаконно позбавлено права оренди спірної земельної ділянки, яке підлягає захисту шляхом визнання недійсними правочинів та скасування відповідних рішень державного реєстратора про реєстрацію речових прав.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди, укладеного 06 серпня 2014 року між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма "Матюші", оформлений повідомленням ОСОБА_1 від 14 лютого 2018 року; скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Міхачова В.А. про державну реєстрацію припинення права оренди: індексний номер: 39732725 від 17 лютого 2018 року; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки розміром 2,0951 га з кадастровим номером :03:004:0050, укладений 19 лютого 2018 року між ОСОБА_1 і ТзДВ "Шамраївський цукровий завод", скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. про державну реєстрацію права оренди: індексний номер: 40006032 від 05 березня 2018 року, стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ Агрофірма «Матюші» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована помилковістю та невідповідністю фактичним обставинам справи висновків суду про наявність підстав для розірвання ОСОБА_1 в односторонньому порядку договору оренди від 7 серпня 2014 року, оскільки надані позивачем відомості на виплату грошових коштів в рахунок орендної плати, а також відомості про відпуск пшениці, крупи, цукру, олії в натуральній формі є належними доказами виконання позивачем договору оренди, містять обов`язкові реквізити, передбачені чинним законодавством, та інформацію про предмет доказування. Судом неправомірно та безпідставно зроблено висновок про систематичне невиконання позивачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної виплати орендної плати відповідачу. Суд безпідставно поставив під сумнів належність відповідачу ОСОБА_1 підписів у відомостях на виплату грошей в рахунок оренди, оскільки почеркознавча експертиза по справі не проводилася, а доводи представника відповідача про вчинення підписів іншою особою бездоказові. Хибними також є висновки суду щодо неналежного виконання позивачем додаткових умов за договором оренди (проведення безкоштовної оранки, культивації та обмолоту на присадибній ділянці

- 3 -

відповідача), оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність у власності або користуванні відповідача присадибної земельної ділянки. Окрім того, суд не врахував невідповідність вимогам закону обраного відповідачем способу розірвання в односторонньому порядку договору оренди шляхом направлення повідомлення, оскільки відповідач повинен був звернутися до суду з відповідною вимогою та довести наявність підстав для дострокового розірвання договору за рішенням суду. Суд першої інстанції не врахував того, що повідомлення про дострокове розірвання договору оренди в односторонньому порядку не може бути документом, який у розумінні ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може підтверджувати набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, так як до такого повідомлення не було додано доказів ні направлення його на адресу позивача, ні доказів отримання, ні доказів, що підтверджували б обставини, викладені у повідомленні щодо неналежного виконання орендарем своїх зобов`язань за договором оренди. Як наслідок помилковими є висновки суду щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору оренди, укладеного 19 лютого 2018 року між відповідачами і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод».

Відповідачі отримали копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками, відзив на апеляційну скаргу до суду не подали.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ Агрофірма «Матюші» адвокат Танцюра Ю.Б. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Відповідачі ОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток 29 та 30 жовтня 2019 року, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Судова повістка, направлена відовідачу - державному реєстратору Міхачову В . А ., повернулася із відміткою пошти про відсутність адресата за даною адресою, що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 2,0951 га для ведення товарного сільськогосподарського

- 4 -

виробництва (рілля), кадастровий номер :03:004:0050, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

06 серпня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» і ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передав Агрофірмі у строкове платне користування належну йому земельну ділянку розміром 2,0951 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:004:0050. Договір оренди укладений строком на 10 років і в установленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 07 лютого 2015 року за № 19173853.

Згідно п.6 вказаного договору орендна плата нараховується та видається орендарем в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,84 грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 грн, в разі смерті орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 грн. або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням (п.6).

Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін (п.п.7-10 договору).

Відповідно до п.п.32, 33 вказаного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Умовою розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором.

Також судом встановлено, що 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ТОВ Агрофірма «Матюші» повідомлення про розірвання укладеного між ними договору оренди згідно п.33 договору у зв`язку із невиконанням Агрофірмою належним чином зобов`язань по сплаті орендної плати за 2016-2017 роки.

На підставі даного повідомлення державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачовим В.А. 17 лютого 2018 року прийнято рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну ділянку, індексний номер 39732725.

19 лютого 2018 року між відповідачами ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» був укладений договір оренди спірної земельної ділянкирозміром 2,0951 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:004:0050, реєстрація якого здійснена 05 березня 2018 року державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачовим В.А. індексний номер 40006032.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження

- 5 -

виплати у 2016-2017 роках орендної плати ОСОБА_1 , а підписи від імені останнього у наданих суду відомостях різняться, що викликає сумніви у їх дійсності. Як і не надано доказів про виконання позивачем додаткових умов по оплаті орендної плати (безкоштовна оранка, культивація та обмолот на присадибній ділянці), що згідно умов договору свідчить про систематичну несплату орендної плати, а відтак ОСОБА_1 правомірно розірвав договір в односторонньому порядку, що передбачено умовами договору оренди. При цьому суд виходив з того, що сторони не передбачили конкретний спосіб розірвання договору оренди у разі несплати орендної плати, а тому дії відповідача щодо направлення повідомлення є правомірними.

Оскільки станом на 19 лютого 2018 року ОСОБА_1 не був обтяжений договірними відносинами з позивачем, то укладення ним договору оренди спірної земельної ділянки з ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» не суперечить закону, як і правомірною є реєстрація цього договору, здійснена 05 березня 2018 року державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачовим В.А. індексний номер 40006032.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.21 вказаного Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 22 вказаного Закону встановлено, що орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Згідно ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Положеннями ст.32 даного Закону передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

- 6 -

Пунктом «д» ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Прийшовши до висновку про відсутність належних та достовірних доказів виплати відповідачу ОСОБА_1 орендної плати у 2016-2017 роках, суд допустив неналежну оцінку доказів по справі.

Під час розгляду справи позивачем надано суду докази виплати відповідачу орендної плати за 2016 рік та 2017 рік як у натуральній, так і у грошовій формі. Зокрема, надано відомості про виплату орендної плати за 2016 рік в натуральній формі (крупа гречана, зерно пшениці, кукурудза, цукор, олія) на суму 4960 грн. та виплату орендної плати за 2017 рік у грошовій формі у розмірі 14000 грн. (т.1 а.с.231-237). Отримання орендної плати підтверджується підписами відповідача, які містяться у відомостях. Вказані відомості належним чином засвідчені та не спростовані відповідачем, а відтак є належними, допустимими та достовірними доказами, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які підтверджують факт виплати орендної плати.

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи отримання орендної плати, не надав суду жодного доказу на їх спростування, в тому числі, що у наданих позивачем відомостях про виплату орендної плати міститься не його підпис. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем на підтвердження свої доводів не заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підписів, а самі лише його посилання на неналежність даних доказів не є достатніми підставами для їх неприйняття судом.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідач мав можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування наявності його підпису у наданих позивачем відомомстях на отримання орендної плати, проте не зробив цього.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відхиляючи надані позивачем докази про виплату орендної плати відповідачу, суд залишив поза увагою, що фактично доводи відповідача ОСОБА_1 зводяться до фальшування позивачем документів, що утворює склад правопорушення, передбачений ст.358 КК України щодо підроблення документів та їх використання. Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відсутність вироку суду, який би набрав законної сили, у відношенні посадових осіб

- 7 -

позивача по фактуфальсифікації документів, у тому числі доводить безпідставність таких доводів відповідача.

Необгрунтованими є висновки суду щодо відмінностей у підписах відповідача у наданих суду відомостях, що у свою чергу викликає сумніви у їх виконанні відповідачем, оскільки як вище вказувалося дані обставини потребують спеціальних знань у сфері іншій ніж право, а відтак згідно ст.103 ЦПК України потребуть висновку експерта, який у справі відсутній.

Окрім того, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані позивачем відомості щодо виплати орендної плати не можна вважати достовірними доказами, так як вони не відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і як наслідок не підтверджують здійснення господарської операції.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В даному випадку суд порушив правила оцінки доказів по справі, встановлені ст.89 ЦПК України, згідно якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Одним із предметів спору в даній справі є факт отримання чи неотримання відповідачем орендної плати від позивача, про що надані докази у вигляді відомостей на виплату. А та обставина, що позивачем вівся облік виплати орендної плати з порушенням вимог щодо ведення бухгалтерських документів свідчить лише про недотримання нормативних вимог у сфері бухобліку та не спростовує факту виплати ОСОБА_1 орендної плати, оскільки із наданих відомостей можливо ідентифікувати як особу платника, так і особу отримувача, а також призначення виплат - в рахунок орендної плати за 2016 і 2017 роки, рік та місяць виплати, розмір суми видачі, підпис отримувача та його прізвище, про що зазначено у відомостях.

При цьому колегія суддів враховує положення ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якої неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Посилання суду у рішенні на постанову Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 335/8855/15-ц недоречні, оскільки наведене судове рішення Верховного Суду та судове рішення в даній справі, яке оскаржуються позивачем,ухвалені у справах з різними (іншими) фактичними обставинами. Зокрема в даній справі йдеться про стягнення судових витрат на правову допомогу і необхідність доведення понесення учасником справи таких витрат, що суперечить даній справі, де відповідач отримав орендну оплату, а не сплачував кошти.

Недоречні і посилання суду у рішенні на підтвердження своїх висновків на постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 614/805/16-ц, в якій також мають місце інші фактичні обставини, в якій орендар доводив, що він виплатив орендну плату, передавши кошти безпосередньо в руки орендодавцю. Залишаючи без змін рішення суду про стягнення

- 8 -

орендної плати, Верховний Суд зазначив, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами отримання позивачами орендної плати за 2014-2015 роки, оскільки доказом отримання коштів позивачами у рахунок сплати орендної плати можуть бути лише письмові докази, а доводи про те, що грошові кошти передавались безпосередньо в руки, і посилання на показання свідків не є належними та допустимими доказами.

Тобто, у даній постанові Верховний Суд прийшов до висновку про можливість підтвердження передачі коштів будь-якими письмовими доказами, а не лише бухгалтерськими, що навпаки суперечить висновкам суду в цій справі.

Колегія суддів вважає хибними висновки суду з приводу невиконання позивачем додаткових умов: оранка, культивація та обмолот на присадибній ділянці ОСОБА_1 розміром 0,30 га. Суд не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи як адреси присадибної ділянки відповідача, так і взагалі її наявність у останнього, зокрема відсутність відповідного рішення про виділення ділянки чи правовстановлюючого документа на ділянку, погосподарської книги або виписки з вказаної книги. З`ясування цих обставин є важливим з огляду на заперечення позивача, який вказував на відсутність у відповідача присадибної ділянки та на те, що дані умови догвоору оренди є стандартними для усіх орендодавців незалежно від наявності у них присадибних ділянок.

Окрім того, прийшовши до висновку про невиконання позивачем додаткових умов договору оренди, суд залишив поза увагою, що виконання додаткових умов (оранка, культивація та обмолот на присадибній ділянці) неможлива без волевиявлення відповідача ОСОБА_1 та доведення його до відома ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки позивач не обізнаний про наявність у відповідача присадибної ділянки та про місце її знаходження, не може знати, які саме роботи необхідно виконати, та у який час. Доказів, що ОСОБА_1 звертався до позивача, для виконаня додаткових умов, чи подавав заяви, а той йому відмовив, відповідач не надав, як і не висловлював будь - яких претензій позивачу щодо неналежного виконання умов договору оренди в цій частині. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 квітня 2018 року (справа № 183/3993/16) та від 28 листопада 2018 року (справа № 183/1526/17), від 23 вересня 2019 року у справі № 183/4655/16 щодо оранки присадибної діляни.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку, що позивачем не виконувалися умови договору оренди землі в частині виплати орендної плати.

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріала справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ТОВ Агрофірма «Матюші» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.27 вказаного Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

- 9 -

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною (ч.3).

Аналогічні положення містить ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що 06 серпня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» і ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки розміром 2,0951 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:004:0050 строком на 10 років і в установленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області.

14 лютого 2018 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ТОВ Агрофірма «Матюші» повідомлення про розірвання вказаного договору оренди у зв`язку із невиконанням Агрофірмою належним чином зобов`язань по сплаті орендної плати за 2016-2017 роки, на підставі якого 17 лютого 2018 року державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачовим В.А. прийнято рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну ділянку.

Також, судом встановлено, що Агрофірма належним чином виконувала зобов`язання по сплаті орендної плати за 2016-2017 роки і заборгованості по оплаті за вказаний період не має.

За таких обставин, з огляду на те, що вказані у повідомленні відповідача ОСОБА_1 підстави для розірвання договору оренди не знайшли свого підтвердження, орендна плата виплачувалася останньому у встановлені договором строки та розмірах, що у свою чергу свідчить про порушення прав позивача і незаконність одностороннього розірвання договору, колегія суддів прийшла до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання оспорюваного правочину щодо розірвання договору оренди недійсним.

З викладених підстав, а саме - неправомірності розірвання відповідачем ОСОБА_1 договору оренди і відповідно наявності у позивача права оренди спірної земельної ділянки, підлягає визнанню недійсним укладений 19 лютого 2018 року між відповідачами ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди земельної ділянки, як такий що порушує права позивача і суперечить закону.

Водночас вимоги позивача про скасування рішень державного реєстратора щодо припинення права оренди спірної ділянки за ТОВ Агрофівма «Матюші» та про реєстрацію права оренди за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування

- 10 -

збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи іншим актом цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором.

В даній справі позивач, який вважає себе орендарем земельної ділянки, посилається на порушення його прав внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення його права і підтвердження права оренди відповідача на підставі рішення реєстратора, яке просить скасувати. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а відтак належним способом захисту прав позивача є скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди, а не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, як помилково вважає позивач.

Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, де Велика Палата вказала, що право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.5.17).

Аналогічний висновок містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (п.32).

Отже, обраний позивачем спосіб захисту свого права - скасування рішення державного реєстратора, яке вичерпало свою дію, не грунтується на законі і не веде до повновлення його прав.

Відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подали, а відтак їх доводи, які б підлягали оцінці апеляційним судом, відсутні.

Позивачем у справі понесені судові витрати на оплату судового збору за подачу позову і апеляційної скарги у загальному розмірі 17620 грн. та витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 44011,12 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає вказані витрати на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» задоволити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити частково.

- 11 -

Визнати недійсним вчинений ОСОБА_1 правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди, укладеного 07 серпня 2014 року між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», оформлений письмовим повідомленням ОСОБА_1 від 14 лютого 2018 року.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 19 лютого 2018 року між ОСОБА_1 і Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки розміром 2,0951 га з кадастровим номером :03:006:0011.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (місцезнаходження: 09039, с.Руда, вул.Заводська 27 Сквирського району Київської області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (місцезнаходження: 09100, м.Біла Церква Київської області, вул.О.Гончара 1/42, офіс 509, ) судові витрати по 15407 гривень 78 коп. з кожного відповідача.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: