Ухвала

Іменем України

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 344/6714/16-ц

провадження № 61-19094ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія», третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської області міської ради, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» (далі - ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та відповідачем наприкінці 2012 року виникли правовідносини, які полягали у листуванні між сторонами, неодноразовому оскарженні позивачем дій відповідача, що мали місце і встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Зазначав, що незважаючи на позитивне вирішення на його користь спірних питань, відповідач своїми незаконними діями бездіяльністю продовжував і продовжує створювати перешкоди у реалізації прав і інтересів позивача, завдаючи йому моральної шкоди.

Стверджував, що такі дії полягали у наступному: безпідставному нарахуванні плати за послуги, які не надавалися і безпідставному надісланні платіжних квитанцій про оплату на адресу позивача до набрання законної сили судового рішення про визнання дій відповідача незаконними, безпідставному поданні заперечення на позов позивача про визнання його дій незаконними, безпідставному поданні апеляційної і касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2014 року, незаконній підготовці заяви із додатками до суду про видачу судового наказу щодо стягнення з позивача грошових сум, незаконній подачі заяви із додатками до суду про розгляд і видачу судового наказу щодо стягнення з позивача грошових сум, незаконному отриманні судового наказу про стягнення з позивача грошових сум, незаконній подачі відповідачем до відділу державної виконавчої служби судового наказу про стягнення грошових сум з позивача, незаконній підготовці заперечення на заяву про скасування судового наказу про стягнення з позивача грошових сум, незаконному надісланні на адресу позивача квитанцій про наявну заборгованість по сплаті за не надані послуги.

Також, бездіяльність полягала у наступному: невжитті заходів щодо припинення нарахування плати за не надані послуги, невжитті заходів щодо припинення надіслання на адресу позивача квитанцій про сплату незаконно нарахованої заборгованості, невжитті заходів щодо об`єктивного розгляду і задоволення численних письмових, усних звернень і звернень в електронному вигляді, звернень позивача з приводу і в частині незаконного нарахування позивачу оплати за послуги, які не надавалися, безпідставному подані заперечень на позов в частині визнання дій незаконними щодо нарахування оплати за послуги теплопостачання і невизнанні в цій частині позовних вимог, безпідставній подачі апеляційної і касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2014 року, невжитті заходів щодо припинення судової тяганини з боку відповідача шляхом відкликання апеляційної та касаційної скарг на вказані судові рішення, за результатами розгляду звернень позивача і Всеукраїнського об`єднання ветеранів, не відкликанні заяви про видачу судового наказу щодо позивача, не відкликанні заяви з державної виконавчої служби про стягнення з позивача грошових коштів за судовим наказом, невизнанні незаконності виданого судового наказу про стягнення з позивача грошових сум і невжиття заходів щодо відкликання заперечення на заяву про скасування судового наказу, невжитті заходів щодо припинення нарахування і надіслання на адресу позивача квитанцій (рахунків) про сплату незаконно нарахованих сум за послуги, які не надавалися відповідачем, після набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2014 року, ухвали Івано-Франківського міського суду від 01 вересня 2015 року про скасування судового наказу.

У зв`язку з викладеним, відповідач своїми діями і бездіяльністю грубо порушує правовий порядок і створює перешкоди у реалізації конституційних, цивільних прав та інтересів позивача, що призводить до необхідності докладання додаткових зусиль і викликає у позивача, як інваліда II групи і особи в статусі «дитини війни», а також людини похилого віку, глибокі моральні страждання.

Враховуючи наведене, з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача суму 328 320,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовна вимога щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди є безпідставною. При цьому суд вважав, що висновок судово-психологічної експертизи від 27 липня 2017 року № 8854, складений експертом ОСОБА_2, яка на час його складення була не атестованим експертом, є неналежним доказом у справі, а тому не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди завданої позивачу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що наявність шкоди у позивача не спричиняє обов`язку у ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» щодо її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачу завдана моральна шкода, тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди.

При цьому посилання суду першої інстанції на відхилення висновку експертизи не впливає на правильність вирішення цього спору, а доводи щодо неправильної оцінки судом такого висновку не мають правового значення. Разом з тим, неврахування судом першої інстанції заяви позивача про збільшення позовних вимог не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки таке не призвело до неправильного вирішення справи та не є обов`язковою підставою скасування рішення відповідно до частини третьої статті 376 ЦПК України.

21 жовтня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували те, що згідно з положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; не дотрималися вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року; порушили право позивача на справедливий суд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суди, при визнанні висновку судово-психологічної експертизи від 27 липня 2017 року № 8854 неналежним доказом у справі, не з`ясували всіх обставин справи і об`єктивних причин, які було зумовлено незаконними діями судді, яка всупереч клопотанню позивача про призначення судової експертизи, призначила експертом особу, яка на час проведення експертизи не була атестованим судовим експертом. Судами не враховано судової практики Європейського суду з прав людини, якою визначено, що суд не може в принципі виключати, що докази отримані з порушенням національного законодавства, можуть бути прийняті до розгляду.

Посилання судів першої та апеляційної інстанцій на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2014 року не узгоджується з іншими обставинами справи, а саме ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2015 року про скасування судового наказу.

Окрім цього, судами попередніх інстанцій не наведено мотивів оцінки кожного аргументу наведеного позивачем, а саме погіршення стану його здоров`я і підтвердження цієї обставини письмовими доказами, наданими фахівцем в галузі медицини; не наведено мотивів щодо відсутності факту заподіяної моральної шкоди позивачу незаконними діями і бездіяльністю відповідача за весь період виникнення спірних правовідносин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що згідно листа від 21 грудня 2012 року № 3-15/873 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, на розгляді у Інспекції знаходилось звернення ОСОБА_1 щодо питання відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання. Цим листом інспекцією було надано роз`яснення, що відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» від 21 липня 2005 року № 630, якою передбачено відключення від мереж централізованого опалення і гарячої води і водовідведення не окремих квартир, а житлового будинку в цілому. Та для врегулювання даного питання направлено листа до ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія».

У відповідь листом від 03 січня 2013 року № 13/3-149/20 ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» було направлено листа ОСОБА_1 та надано роз`яснення порядку відключення від мереж централізованого опалення виключно житлового будинку в цілому, а не секцій, під`їздів чи окремих його приміщень. Крім того, у листі зазначено, що на заяву ОСОБА_1 від 26 жовтня 2012 року представниками товариства за участю балансоутримувача будинку КП "ЄРЦ" було складено 16 листопада 2012 року акт про самовільне відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_1 Акт свідчить виключно про встановлення факту порушення зі сторони ОСОБА_1 вимог зазначеного Порядку. Аналогічний зміст переписки між сторонами міститься у листах від 14 червня 2013 року, 16 липня 2013 року, 25 вересня 2013 року, 18 жовтня 2013 року, 02 квітня 2014 року, 06 лютого 2014 року, 17 квітня 2014 року, 24 квітня 2014 року, 25 квітня 2014 року.

Рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» по нарахуванню ОСОБА_1 оплати за послуги теплопостачання за період з 01 серпня 2012 року по 27 вересня 2013 року та зобов`язано ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» припинити нарахування ОСОБА_1 оплати за послуги теплопостачання. В решті вимог позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року касаційну скаргу ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» відхилено. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Вищезазначене рішення виконано, припинено нарахування плати за послуги з централізованого опалення з 29 квітня 2014 року, тобто з дати набрання рішенням законної сили.

Згідно з довідкою про розрахунки за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання протягом періоду з серпня 2012 року по квітень 2015 року, станом на квітень (включаючи 23 дні) 2014 року заборгованість ОСОБА_1 становить 4 684,91 грн.

Позивач звертався з листом до заступника міського голови м. Івано-Франківська щодо сприяння вплинути на керівництво ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» відкликати апеляційну скаргу, оскільки за станом здоров`я не має можливості бути на таких заходах.

Листом прокуратури м. Івано-Франківська від 05 серпня 2014 року № 432-14 адресованого ОСОБА_1 з приводу правомірності подання ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» касаційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березні 2014 року на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» про визнання незаконними дій та зобов`язання припинити нарахування плати за спожиту енергію, а також щодо порушення, на думку ОСОБА_1 , посадовими особами товариства Закону України «Про звернення громадян», позивачу було надано відповідне роз`яснення.

Згідно з листом від 07 листопада 2014 року №0219/37876 відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції позивача повідомлено про те, що його заява про повторне прийняття до виконання виконавчого листа у справі № 344/15533/13-ц виданого 04 липня 2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про зобов`язання ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» припинити нарахування ОСОБА_1 оплати за послуги теплопостачання розглянута. 13 серпня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого документа. Виконавчий лист повернуто до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

На посилання позивача з приводу завдання йому діями відповідача моральної шкоди, оскільки судами були прийняті рішення щодо припинення нарахування оплати за послуги теплопостачання відповідачем, проте останній знехтував вищевказані рішення та продовжував надсилати позивачу платіжки щодо оплати послуг теплопостачання та винесення судового наказу від 22 липня 2015 року, судового рішення від 01 вересня 2015 року про скасування судового наказу, судом було призначено судово-психологічну експертизу за матеріалами справи № 344/6714/16-ц.

Висновком № 8854, складеним 27 липня 2017 року експертом ОСОБА_2 встановлено: 1. ОСОБА_1 , притаманні такі психологічні особисті якості та провідні мотиваційні чинники поведінки: енергійність, цілеспрямована активність, спрямованість на досягнення та долання перепон, відповідальність, обов`язковість, старанність, критичність, вимогливість до себе та інших, прямолінійність, схильність відстоювати власну точку зору, неприйняття власної пасивності та залежного становища, певна негнучкість, принциповість, відсутність користолюбства та експансивних й пристосовницьких тенденції у поведінці (не приймає хитрощів і приниження як засобів досягнення мети), зорієнтованість у стосунках на підтримку та співпрацю, на конструктивні взаємини та взаємоповагу, на еталонні уявлення стосовно етичних стандартів дій та усталені соціокультурні традиції, включення соціально регламентованих норм поведінки у регуляційні схеми та моральні принципи власного життя, сприйнятливість до дисонансів в оточенні, вимогливість до усунення розбіжностей, адекватна самооцінка, що базується на власних досягненнях та критичному ставленні до власних особливостей, з проявами тенденції до заниження через актуалізовані стресовими обставинами життя тривожність та дорікання собі. Психологічний стан ОСОБА_1 має ознаки неадаптивних проявів (хворобливі виявів у стані здоров`я, виражені коливання продуктивності пізнавальних процесів та особистісного рівня регуляції емоційно-поведінковими виявами у вигляді емоційної лабільності, нестійкості, підвищеної уразливості), що здатні негативно впливати на соціальне функціонування його як особистості та актуалізувалися і набули загострення під впливом обставин життя, що мають для ОСОБА_1 характер хронічного стресу (тобто знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з особливостями обставин, з приводу яких ОСОБА_1 піднімає питання про відшкодування йому моральної шкоди, заподіяної діями ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», які полягають у нарахуванні плати за ненадані послуги, надісланні платіжних квитанцій позивачу по оплаті за послуги, повторному зверненню до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та вчиненні подальших дій на примусове виконання рішень суду, при наявності у ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2014 року яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2014 року. 2. Ситуація, що досліджується за позовом ОСОБА_1 у даній справі (безпідставне нарахування плати за послуги, які не надавалися і безпідставне надіслання платіжних квитанцій про оплату на адресу позивача після набрання законної сили судового рішення від 13 березня 2014 року, чинного з 29 квітня 2014 року, яким визнано дії відповідача незаконними, повторна подача заяви до суду про видачу судового наказу щодо стягнення з позивача грошових сум, що охоплює (включало бездіяльність) невжиття заходів щодо припинення нарахування плати за ненадані послуги, невжиття заходів щодо об`єктивного розгляду численних письмових, усних звернень і звернень в електронному вигляді позивача і Всеукраїнського об`єднання ветеранів з приводу незаконного нарахування ОСОБА_1 оплати за послуги, які не надавалися, невжиття заходів ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» щодо припинення судового розгляду їхньої заяви та позову які стосуються заборгованості ОСОБА_1 , тобто залишення без розгляду при поданні заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу) є психотравмуючою для нього. 3. Вказаними діями (що охоплюють бездіяльність) ОСОБА_1 завдано страждань (заподіяно моральну шкоду). 4. Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (заподіяну моральну шкоду) може становити 102,60 мінімальних заробітних плат.

17 січня 2019 року представником відповідача подано заяву про визнання недійсним висновку судово-психологічної експертизи від 27 липня 2017 року № 8854, оскільки проведення експертизи може бути призначено лише державним спеціалізованим установам, перелік яких визначено статтею 7 Закону або конкретному судовому експерту (судовим експертам), дані яких внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, ОСОБА_2 , свідоцтво експерта якої анульоване ще в 2016 році, склала зазначений висновок. Аналізуючи дані, які розміщені в Реєстрі атестованих судових експертів, свідоцтво експерта ОСОБА_2 № 27-11 анульоване рішенням Експертної кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27 квітня 2016 року № 4.

Листом від 10 грудня 2018 року № 07/01-13/19797-18, наданим Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, про надання інформації щодо атестації судового експерта ОСОБА_2 встановлено, що на дату складання висновку судово-психологічної експертизи від 27 липня 2017 року № 8854 ОСОБА_2 атестованим судовим експертом не була.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями або бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні.

У порушення вимог статті 23 ЦК України, якою врегульовано відшкодування моральної шкоди, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а відтак розмір відшкодування моральної шкоди жодним чином необґрунтований.

Доводи касаційної скарги були предметом судового розгляду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а ціна позову складає 328 320,00 грн, тобто у даній справі ціна позову не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн), Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія», третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської області міської ради, про відшкодування моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко