Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 645/3524/14-ц

провадження № 61-17770св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - Мандрик Вадим Анатолійович,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року у складі судді Бондарєвої І. В. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Трішкової І. Ю., Гуцал Л. В., Котелевець А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 28 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 55 700,00 доларів США, зі строком повернення не пізніше 25 вересня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,9 % річних.

Для забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за указаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 28 вересня 2007 року, яка зобов`язалася відповідати солідарно з ОСОБА_1 за виконання ним зобов`язань, що виникли з указаного кредитного договору.

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за указаним кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3

Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує з вересня 2012 року.

Зазначало, що 13 березня 2014 року відповідачам було направлено вимоги про погашення заборгованості, які залишені без задоволення. Станом на 15 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 становила 25 814,95 доларів США.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість у розмірі 25 814,95 доларів США, а також звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 814,95 доларів США, з яких: 20 867,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 563,13 доларів США - заборгованість за процентами; 10,72 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 373,27 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2007 року у розмірі 25 814,95 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням ПАТ «УкрСиббанк» усіх повноважень продавця. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав законної сили 07 червня 2014 року. У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення районного суду мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору від 28 вересня 2007 року у ОСОБА_1 станом на 15 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 25 814,95 доларів США, яка підлягає стягненню. На забезпечення виконання зобов`язань за спірним кредитним договором укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , яка використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . За таких обставин, підлягає задоволенню позовна вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, проте на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню. Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» не пред`явив вимоги до поручителя ОСОБА_2 протягом шести місяців від дня сплати ОСОБА_1 чергового щомісячного платежу за тілом кредиту (25 травня 2012 року) та за процентами (31 серпня 2012 року), та листом від 13 квітня 2013 року пред`явив такі вимоги до ОСОБА_2 , а до суду з позовом банк звернувся лише 29 квітня 2014 року. Оскільки вимоги кредитора до поручителя заявлені з пропуском строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заочне рішення районного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного встановлення обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» не надало суду належні та допустимі докази щодо дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, тому рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є передчасним і ґрунтується на припущеннях.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та залишити в силі в цій частині заочне рішення суду першої інстанції. Рішення апеляційного суду та заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 скасувати та в цій частині передати справу на новий розгляд до районного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням судами норм чинного законодавства, висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи. ПАТ «УкрСиббанк» посилалось на те, що підставою для відмови у задоволенні позову банку є висновок судово-почеркознавчої експертизи від 22 вересня 2016 року, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_1 в заяві на видачу готівки від 21 грудня 2007 року № 76 на суму 166 650 грн виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Однак вказаний висновок не впливає на оцінку факту надання кредиту, з огляду на те, що спірні правовідносини передбачають надання коштів траншами на поточний рахунок ОСОБА_1 Вказувало на те, що з моменту зарахування коштів на поточний рахунок клієнта, такі кошти є власністю клієнта і відповідно банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Незважаючи на те, що кошти було надано шляхом перерахування на рахунок, апеляційний суд у порушення вимог статті 1046 ЦК України дійшов необґрунтованих висновків, що ПАТ «УкрСиббанк» не надано належних та допустимих доказів щодо дійсного розміру заборгованості за кредитним договором. Крім того, наданий банком розрахунок заборгованості не спростований, тому він є належним доказом у справі. Судом апеляційної інстанції не враховано, що кредит надано у формі кредитної лінії та в межах виконання кредитного договору банком було надано три транші: 03 жовтня 2007 року у розмірі 10 000,00 доларів США, 15 листопада 2007 року - 11 500,00 доларів США та 21 грудня 2007 року - 33 000,00 доларів США. Всі транші було надано шляхом зарахування на поточний рахунок у порядку, передбаченому спірним кредитним договором. Також посилалось на те, що судами не враховано, що за умовами кредитного договору визначений кінцевий термін повернення кредиту і таке зобов`язання забезпечено порукою у визначений строк, тому судами попередніх інстанцій неправильно застосовано частину четверту статті 559 ЦК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року поновлено ПАТ «УкрСиббанк» строк на касаційне оскарження заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року, відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано зФрунзенського районного суду м. Харкова зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року зупинено касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 310/11024/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року поновлено касаційне провадження у вказаній справі.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому останній посилався на те, що касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» є необґрунтованою, а рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості чи наявності заборгованості взагалі за договором споживчого кредиту, а тому позовні вимоги банку задоволенню не підлягають.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 55 700,00 доларів США, зі строком повернення кредиту не пізніше 25 вересня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,9 % річних.

28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого остання зобов`язалась відповідати солідарно з ОСОБА_1 за виконання зобов`язань за указаним кредитним договором.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за указаним кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 15 квітня 2014 року складає 25 814,95 доларів США, яка складається із: 20 867,83 доларів США - заборгованості за кредитом (з 25 травня 2012 року); 4 563,13 доларів США - заборгованості за процентами (з 31 серпня 2012 року); 10,72 доларів США - пені за прострочення сплати за кредитом; 373,27 доларів США - пені за прострочення сплати процентів.

Також судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» не пред`явив вимоги до поручителя ОСОБА_2 протягом шести місяців від дня сплати ОСОБА_1 чергового щомісячного платежу за тілом кредиту (25 травня 2012 року) та за процентами (31 серпня 2012 року), які не були виконані відповідачем ОСОБА_1 , та листом від 13 квітня 2013 року пред`явив такі вимоги до ОСОБА_2 , а лише 29 квітня 2014 року звернувся до суду з позовом.

Квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті, її загальна площа складає 62,4 кв. м, використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , інформація про наявність у власності відповідачів іншого житла відсутня.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

На підставі рішення суду способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»);

2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У пункті 5.2.2. іпотечному договорі від 28 вересня 2007 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суди належної уваги не звернули, не врахували, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

При цьому у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року у ОСОБА_1 станом на 15 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 25 814,95 доларів США, що встановлено у суді першої інстанції на підставі належним чином оцінених наданих банком доказів і не спростованих відповідачем.

Таким чином, суди допустилися порушень вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, тому у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» необхідно відмовити.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя. А суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відмовивши у задоволені позовних вимог з інших підстав.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк