Єдиний унікальний номер судової справи № 490/323/16-ц
Провадження № 22-ц/812/1374/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю заявника - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гуденко О.А., дата складання повного тексту незазначена, за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому проваджені ВП №53356330 та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні ВП №53356330 та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи заяву вказувала, що заочним рішенням Центральногорайонного суду м.Миколаєва від 12 вересня 2016 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у сумі 51455,50 доларів США, що складає еквівалентно за курсом НБУ 1 194 127 грн. 78 коп. та по 9877 грн. 78 коп. з кожного судового збору.

На виконання вказаного рішення, судом першої інстанції 19 січня 2017 року видано виконавчий лист №490/323/16-ц, на підставі якого державним виконавцем 09 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження №53356330.

Зазначала, що 28 березня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір факторингу №б/н, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передає, а ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» приймає право грошової вимоги за кредитним договором №ML-400/054/2008 від 21 квітня 2008 року, укладеним з ОСОБА_3 та Договором поруки №SR-400/054/2008 від 21 квітня 2008 року, укладений з ОСОБА_1

28 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 був укладений Договір відступлення права вимоги №28-03/19 за вищевказаними договорами, відповідно до якого всі права кредитора перейшли до заявника.

Враховуючи вищенаведене, заявник просила замінити сторону у виконавчому провадженні №53356330 щодо примусового виконання заочного рішенням Центральногорайонного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 року та визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи яку вказувала, що оскаржувана ухвала є незаконною та постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила про її скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення її заяви.

ОСОБА_3 , ТОВ «ОТП Факторинг» у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до поданих ними заяв, просили розглядати справу без їх участі, проти заміни сторони у виконавчому проваджені не заперечують.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу, просили про її задоволення.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили, їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Проте повністю погодитися з таким висновком неможливо.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За приписами ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно з ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що про судове засідання, яке відбулося 29 травня 2019 року ні ОСОБА_1 , ні інші учасники справи не були повідомлені належним чином, оскільки матеріали справи не містять доказів її належного сповіщення про час та місце розгляду справи, що позбавило можливості заявника з`явитися до суду та дати свої пояснення, а інших осіб - ТОВ «ОТП Факторинг Україна, відділ ДВС та боржника ОСОБА_3 , надати відзиви щодо вирішення даної заяви.

Повідомлення суду, датоване 21 травня 2019 року, яке міститься в матеріалах справи ( т.1 а.с.181), за відсутності зворотних повідомлень не може вважатись доказом належного сповіщення особи про час та місце розгляду справи в розумінні ч. 5 ст. 128 ЦПК України.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №295/5011/15-ц .

Допущені судом процесуальні порушення, в сенсі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали від 29 травня 2019 року прийнятої у відсутність і без повідомлення заінтересованої сторони.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності належного сповіщення є обґрунтованими.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження №53356330 та посилаючись на те, що за договором про відступлення права вимоги вона є правонаступником Банку просила первісного стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» замінити на неї. А оскільки вона є і боржником, і кредитором в одній особі, то в силу ст.606 ЦК України зобов`язання припинилися, а тому виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Однак, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТПБанк» було укладено кредитний договір №ML-400/054/2008.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №SR-400/054/2008, згідно якого остання поручилася перед Банком за повернення боржником позики.

29 червня 2010 року між Банком та ТОВ «ТОП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останній прийняв від банку права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором поруки.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 року на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку заборгованість у сумі 51455,50 доларів США, що складає еквівалентна за курсом НБУ 1 194 127 грн. 78 коп. та по 9877 грн. 78 коп. судового збору з кожного.

На виконання вказаного рішення, 19 січня 2017 року судом першої інстанції видано виконавчий лист №490/323/16-ц, на підставі якого державним виконавцем 09 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження №53356330 щодо боржника ОСОБА_1 (а.с.166,167).

Відповідно до договору факторингу №б/н від 28 березня 2019 року укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» право грошової вимоги за кредитним договором №ML-400/054/2008 від 21 квітня 2008 року, укладеним з ОСОБА_3 та договором поруки №SR-400/054/2008 від 21 квітня 2008 року, укладений з ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (а.с.168-170).

28 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 був укладений Договір відступлення права вимоги №28-03/19 за вищевказаними договорами, відповідно до якого всі права кредитора перейшли до ОСОБА_1 (а.с.150).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до п.1ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судами обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 року справа № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача, оскільки остання не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне застосуванням судом вищевказаних правових позицій Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки при вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, суд повинен надати оцінку не тільки обставинам на які посилається заявник у своїй заяві, а й перевірити правомірність набуття права вимоги особою.

За обставинами справи, викладеними у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року №243/11074/15-ц, на яку в апеляційній скарзі посилається ОСОБА_1 , право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яка хоч і не мало ліцензії на здійснення фінансових послуг, проте є фінансовою установою згідно з розпорядженням Держфінпослуг. Тоді як в даному випадку ОСОБА_1 не є фінансовою установою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги. А тому висновок у цій справі не може бути врахований при вирішені заяви ОСОБА_1

За умовами договору №28-03/19 про відступлення права вимоги від 28 березня 2019 року ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити Кредитору грошові кошти у сумі 501 000 грн. Натомість, відповідно до п.1 цього договору ТОВ «ФК Укрфінансгруп» передало Серєєвій З.В. право грошової вимоги до боржника ОСОБА_3 за зобов`язаннями, які виникли на підставі кредитного договору від 21 квітня 2008 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Частина 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі: визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Звертаючись з заявою до суду ОСОБА_1 просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з підстав припинення зобов`язання за кредитним договором внаслідок поєднання боржника та кредитора в одній особі на підставі ст. 606 ЦК України.

Статтею 606 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Проте зазначена у ст.606 ЦК України підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов`язаних між собою взаємним зобов`язанням; для фізичних осіб при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб`єктів) один із цих суб`єктів повинен зникнути, у зв`язку з цим і припиняється правовідношення.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб`єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін.

У даному випадку, коли боржник придбав право вимоги кредитора до цього ж боржника за договором, відповідні два зобов`язання між кредитором і боржником, який придбав згідно з договором право вимоги, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у боржника ОСОБА_1 матеріально-правового обов`язку, у зв`язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі є безпідставними, оскільки в даному випадку положення ст. 606 ЦК України не застосовуються з наведених вище мотивів, а тому зобов`язання не припинені, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду щодо відсутності підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року - скасувати та прийняти нове судове рішення.

У задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року