ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3956/18 Номер провадження 22-ц/814/2177/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Кривчун Т.О.

секретар: Зеленська О.І.,

за участю представника позивача Самусенко ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Хворост Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 травня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про звільнення від сплати заборгованості за аліментами

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області про звільнення від сплати заборгованості за аліментами до дня постановлення рішення у цій справі за виконавчим листом №2-1525/2009, виданим Полтавським районним судом Полтавської області від 11 вересня 2009 року у сумі 69 299 грн. 92 коп., зазначивши у рішенні суду про його негайне виконання Шевченківським ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2009 року з нього було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2009 року.

На підставі даного рішення був виданий виконавчий лист за №2-1525 від 11 вересня 2009 року та відкрито виконавче провадження.

На даний час заборгованість за аліментами складає 69 299 грн. 92 коп., з якою він не погоджується.

З моменту припинення сімейних стосунків, він від утримання доньки не відмовлявся та завжди надавав допомогу по першій вимозі колишньої дружини за їхньою усною домовленістю, але ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогою про примусове стягнення аліментів.

В подальшому, між ними було досягнуто усної домовленості про добровільну сплату аліментів, яка ним виконувалася. Повіривши у порядність намірів ОСОБА_2 , він щомісяця в добровільному порядку надавав грошові кошти на утримання доньки.

Крім того, після укладення відповідачем шлюбу вдруге у 2014 році, ОСОБА_5 переїхала проживати до своєї бабусі, матері ОСОБА_2 Він відразу взяв зобов`язання надавати їм матеріальну допомогу та утримувати доньку, а також запропонував жити у себе. Починаючи з 2016 року донька проживала то у нього, то у бабусі, а з вересня 2017 року і до недавнього часу взагалі постійно проживала з ним та перебувала на його утриманні.

Восени 2017 року він випадково дізнався, що Шевченківським ВДВС на нього нараховується заборгованість по сплаті аліментів, починаючи з 15 травня 2012 року, чим не дотримано усної домовленості.

Вважає, що ОСОБА_2 умисно замовчувала про нарахування заборгованості з метою стягнення з нього одноразової суми для поліпшення майнового стану нової сім`ї.

З цією метою вона не повідомила ВДВС про його реальне місце проживання, внаслідок чого виклики до ВДВС йому не надходили.

Крім того, вона ухиляється від своїх батьківських обов`язків, з дитиною не проживає, не цікавиться її вихованням, розвитком, матеріально не утримує.

Також борг виник у зв`язку із недобросовісністю дій працівників Шевченківського ВДВС, оскільки не зважаючи на розписку ОСОБА_2 про відсутність претензій до 31 грудня 2012 року, борг нараховувався з 15 травня 2012 року.

При подачі цієї заяви ОСОБА_2 державному виконавцю він був присутній у ВДВС, однак адресу його місця проживання та реєстрації перевірено не було, а тому листи направлялися за адресою, за якою він не проживає з літа 2010 року. З цих підстав, звернувся до суду з даним позовом.

У липні 2018 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Шевченківський ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2009 року по справі № 2-1525/2009 стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2009 року і до досягнення повноліття / т. 1 а.с. 8694/.

Вказувала, що ОСОБА_3 рішення суду у повному обсязі не виконує, тому за ним станом на 01 липня 2018 року утворилася заборгованість у сумі 69 108 грн. 25 коп.

Відповідно до довідки-розрахунку від 04 липня2018 року, виданої державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області, станом на 01 травня 2018 року борг за аліментами становив 65 367 грн. 25 коп.

Станом на 31липня 2018 року пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих з січня 2013 року по червень 2018 року становить 583 847 грн. 07 коп.

Тому, просила стягнути пеню у розмірі не більшому 100 % заборгованості, а саме 69108 грн. 25 коп. за прострочення сплати нарахованих аліментів з січня 2013 року по червень 2018 року , яка нарахована з 01 лютого 2013 року по 31 липня 2018 року та судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 травня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_3 від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом №2-1525/2009 виданим Полтавським районним судом Полтавської області 11 вересня 2009 року за аліментами за виконавчим листом № 2-1525/2009 виданим Полтавським районним судом Полтавської області 11 вересня 2009 року за період з 01 січня 2013 року по 01 травня 2018 року у сумі 1522 грн. (за грудень 2017 року).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Повернуто ОСОБА_3 з Державного бюджету України судовий збір у сумі 16 грн. 90 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, нарахованих з січня 2013 року по листопад 2017 року включно та з січня 2018 року по червень 2018 року включно у сумі 67 586 грн. 25 коп., яка нарахована за період з 01 лютого 2013 року по грудень 2017 року включно та з лютого 2018 року по 31 липня 2018 року.

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 745 грн. 34 коп.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 044 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості за аліментами до дня звернення до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини за виконавчим листом №2-1525/2009, виданим Полтавським районним судом Полтавської області від 11 ве-ресня 2009 року в сумі 69 299 грн. 92 коп., зазначивши у рішенні суду, що рішення підлягає виконанню Шевченківським ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив ОСОБА_2

Вважає, що апеляційна скарга позивача за первісним позовом є безпідставною та такою, яку необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Твердження апелянта про неналежність доказів та необґрунтованість рішення є безпідставними, а позовні вимоги гуртуються тільки на ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, згідно якої платника аліментів суд може повністю або частково звільнити від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Доводи ОСОБА_3 , який не посилався на тяжку хворобу, а лише наполягав на наявності обставин, які мають істотне значення, належним чином не підтверджені доказами.

Окрім цього, допита у суді першої інстанції дочка ОСОБА_4 , підтвердила факт проживання у батька, саме в грудні 2017 року, що було враховано при ухваленні рішення судом першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2009 року по справі №2-1525/2009 стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття /т. 1 а.с.12/.

На виконання вказаного рішення суду 11 вересня 2009 року Полтавським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист № 2-1525/2009 /т. 1 а.с.201/.

Постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 26 жовтня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 22152461 /а.с.202 том 1/.

Державним виконавцем 07 травня 2018 року за вих. №2610 складено довідку-розрахунок по сплаті аліментів, починаючи з 15 травня 2012 року, згідно якої борг станом на 01 травня 2018 року становив 69 299 грн. 97 коп. /том 1 а.с.14-15/.

В подальшому заборгованість за аліментами за виконавчим листом №2-1525/2009 державним виконавцем перераховано з 01 січня 2013 року, у зв`язку із наявністю заяви стягувача від 26 травня 2012 року за вих. 6470/07 про відсутність претензій до боржника по 31 грудня 2012 року, остаточно борг станом на 01 травня 2018 року становив 65 367 грн. 25 коп. /т. 1 а.с.206/.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04 липня 2018 року за вих. №36749, станом на 01 липня 2018 року борг становить 69 108 грн. 25 коп. /т. 1 а.с.108 /.

28 березня 2018 року ОСОБА_3 ознайомився із матеріалами виконавчого провадження та зазначив, що претензій не має /т. 1 а.с.144/.

У зв`язку з невиконанням рішення суду у повному обсязі, державним виконавцем у відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про встановлення тимчасових обмежень, а саме Про арешт майна боржника від 25 січня 2018 року, Про арешт коштів боржника від 25 січня 2018 року, Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 26 червня 2018 року, Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 26 червня 2018 року, Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 26 червня 2018 року, Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 26 червня 2018 року / т. 1 а.с.54-60 / .

Судом встановлено, що у грудні 2017 року ОСОБА_4 , проживала разом з батьком та знаходилася на його утриманні. Дані обставини підтверджені показаннями свідків та самою донькою у судовому засіданні суду першої інстанції.

Згідно наданого відповідачем розрахунку за період з 01 січня 2013 року по червень 2018 року включно пеня становить 583 847 грн. 07 коп. За виключенням грудня 2017 року (пеня 2 802 грн. 64 коп.), загальний розмір пені становить 581 044 грн. 43 коп.

Вказаний розрахунок проведено у відповідності до норм ст. 196 СК України та з врахуванням правової позиції Верховного Суду у справі № 572/1762/15, згідно якої правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці.

Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів допустимими та достатніми доказами наявності тих обставин, які мають істотне значення для звільнення його від сплати аліментів за виконавчим листом №2-1525/2009 по день звернення до суду з позовом, окрім, звільнення від сплати аліментів за грудень 2017 року, дійшовши обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та звільненню позивача від сплати аліментів на суму 1522 грн. за грудень 2017 року.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.197 СК України, з підстав яких заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006року №3, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Враховуючи встановлені обставини у справі, цитовані вище норми закону, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про доведеність належними та допустимими доказами факту проживання доньки ОСОБА_7 у свого батька ОСОБА_3 у грудні 2017 року, що виключає стягнення за цей період заборгованості.

Доводи апеляційної скарги відносно періодично проживання доньки ОСОБА_7 у позивача та її бабусі (матері відповідачки) з початку 2016 року, а з вересня 2017 року і до недавнього часу проживання доньки у нього та перебування на його утриманні ніякими доказами в розумінні ЦПК України не підтверджено, а навпаки спростовано самою донькою ОСОБА_8 та свідками, які були допитані у суді першої інстанції.

Твердження позивача, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не проживає з донькою, не цікавиться її вихованням, розвитком, здоров`ям, матеріально не утримує та не створила умов для повернення доньки до неї, гуртуються на припущеннях та спростовані донькою.

Також доводи позовної заяви відносно того, що кошти, які передавалися позивачем як аліменти, ОСОБА_2 витрачала виключно на членів нової сім`ї і аж ніяк не на їхню доньку, є лише припушення позивача, оскільки не підтвердженні доказами, а відтак, не заслуговують на уваги.

Доводи позивача, що між ним та ОСОБА_2 було досягнуто усної домовленості про добровільну сплату аліментів, взамін чого відповідачка повинна була забрати виконавчий лист, також не знайшли свого підтвердження в ході судовому розгляду справи, як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Не надано також доказів щодо винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві, як не надано і квитанцій про добровільне надання позивачем матеріальної допомоги на утримання доньки, окрім тих сум, які зі слів стягувача були враховані державним виконавцем при проведенні розрахунку.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що подарунки дочці ОСОБА_7 на свята, а саме мобільний телефон і ноутбук, надання кишенькових коштів, не звільняють ОСОБА_3 від сплати аліментів. До того ж, свідки які були допитані в судовому засіданні в районному суді не змогли назвати розмір наданої матеріальної допомоги.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до не згоди з рішенням суду.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належним чином доведено добровільне виконання обов`язку по утриманню дитини, за грудень 2017 року, оскільки донька ОСОБА_5 у цей місяць проживала у нього.

Також твердження апелянта, що кошти сплачені за послуги які надані ОСОБА_2 адвокатом Хворост Д.М. згідно квитанції від 17 липня 2018 року викликають сумнів, - не спростовані ОСОБА_3 та є надуманими.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Апелянтом на підтвердження свої тверджень, щодо надання добровільної матеріальної допомоги своїй доньці ОСОБА_7 , не підтверджено належними та допустимими доказами, як того вимагає закон.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доказування покладається на сторони.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всупереч вимогам вказаних норм процесуального права, ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він за весь період виникнення заборгованості по аліментах утримував доньку та здійснював її повне забезпечення.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 27 травня 2019 року - залишенню без змін.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з позивача, апеляційна скарга якого задоволенню не підлягає, належить стягнути на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Карпушин Г.Л.

Кривчун Т.О.