Провадження № 2/761/1327/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва
в складі головуючого суддіМальцева Д.О.
при секретарі за участю: представник позивача відповідачЧугаєва І.В .. ОСОБА_2 не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач), третя особа - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» (далі по тексту - третя особа), відповідно до кого просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування збитків (майнової шкоди) в розмірі 72 936, 38 грн., витрати на стоянку автомобіля в розмірі 1800, 00 грн., витрати пов`язані з послугами евакуатора в сумі 350, 00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.09.2017 о 05 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Салютна відбулась ДТП за участю автомобіля «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача та автомобіля «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2018 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення відповідачем ПДР України, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 731/11-17, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача складає 153 936, 38 грн., вартість відновлюваного ремонту складає 312 531, 50 грн., ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП становила 153 936, 38 грн. Відтак вартість відновлюваного ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість.

Відповідно до Звіту № 731/11-17/1 про оцінку транспортного засобу, вартість пошкодженого автомобіля позивача після ДТП становить 81 000, 00 грн.

Таким чином, розмір майнової шкоди становить 72 936, 38 грн. (різниця між вартістю ТЗ до ДТП та після).

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/1094693. Проте згідно інформації, наявної на веб-сайті М(Т)СБУ Страховик відповідача з 03.10.2017 позбавлений членства в М (Т )СБУ через заборгованість до його фондів.

Таким чином, в силу положень ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду і в подальшому самостійно вирішувати із страховиком питання виплати страхового відшкодування.

Крім того, позивачем додатково були понесені витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП та його зберігання, на що останнім витрачено 350, 00 грн. та 1800, 00 грн. відповідно. Також позивачем сплачено 6 000, 00 грн. з метою отримання правової допомоги, зазначені витрати мають бути відшкодовані відповідачем. Вказані витрати, на думку позивача, мають бути також відшкодовані відповідачем.

В своєму відзиві відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказав, що позов є необґрунтованим, доказів на підтвердження обставин, викладених в ньому, позивачем до матеріалів справи не надано.

17.10.2018 ухвалою суду по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та встановлено строки для надання заяв по суті справи.

10.12.2018 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

21.12.2018 від відповідача надійшов відзив.

16.01.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

14.03.2019 від відповідача надійшла заява про відвід головуючому судді.

14.03.2019 ухвалою суду вказаний відвід головуючому по справі визнано необґрунтованим, провадження зупинено, справу передано для вирішення в порядку ст. 33 ЦПК України.

26.03.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. відмовлено в задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого по справі.

13.06.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

10.07.2019 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 6).

03.09.2017 о 05 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Салютна відбулась ДТП за участю автомобіля «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу та автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_3 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2018 встановлено, що дії ОСОБА_4 не відповідають п. 16.11 ПДР України. Проте, оскільки на момент розгляду справи строк притягнення до адміністративної відповідальності закінчився, провадження по справі було закрито.

Крі того, вказаною постановою суду також встановлено, що автомобілю позивача було завдано механічних пошкоджень.

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу № 731/11-17 від 22.11.2017, зробленого на замовлення позивача ФОД ФОП ОСОБА_6 (сертифікат оціночної діяльності № 957/16 від 28.11.2016), об`єкт дослідження - транспортний засіб «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 , ринкова вартість автомобіля становить 153 936, 38 грн., вартість відновлюваного ремонту становить 312 531, 50 грн., вартість матеріального збитку складає 153 936, 38 грн.

Відповідно до Звіту № 731/11-17/1 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_2 , зробленого на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (сертифікат СОД № 957/16 від 28.11.2016, дійсного до 28.11.2018), вартість пошкодженого ТЗ становить 81 000, 00 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/1094693.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що Страховик відповідача з 03.10.2017 позбавлений права укладати договори страхування з 03.10.2017.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що саме з цих підстав позивач до третьої особи із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався. При цьому, саме відповідач, як особа, винна в завданій матеріальній шкоді, повинен відшкодувати її позивачу.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 30 Закону України, «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідний правовий висновок зробив ВС в своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц.

З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що на момент ДТП, яка сталась 03.09.2017, цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди - відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на підставі договору страхування - згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/1094693.

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що останній звертався до Страхової компанії відповідача з вимогою щодо виплати страхового відшкодування, не надано доказів відмови Страховика у здійсненні такої виплати.

Враховуючи вище викладене, а також ту обставину, що покладення обов`язку відшкодувати шкоду в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 16, 22, 979, 980, 988, 991 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 2, 4, 10-13, 17-19, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 272-274, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного тексту рішення - 15.07.2019.

Суддя: