Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 761/36556/15-ц

провадження № 61-25651св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Первинна профспілкова організація Київського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф в інтересах ОСОБА_1 ,

відповідачі - Київська обласна державна адміністрація, Департамент охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації,

третя особа - Київська обласна рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Київської обласної ради на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року у складі судді Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. П., Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Первинна профспілкова організація Київського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації про скасування наказів та поновлення на роботі, третя особа - Київська обласна рада.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі контракту, укладеного 02 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та Головним управлінням охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 був призначений на посаду головного лікаря до 02 серпня 2015 року.

28 серпня 2015 року було видано наказ Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації № 221-Н про звільнення його з посади головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 31 серпня 2015 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту згідно з пунктом другим статті 36 КЗпП України, а 31 серпня 2015 року - наказ № 235-Н про його призначення виконуючим обов`язки головного лікаря цього ж закладу.

Рішенням Київської обласної ради від 13 серпня 2015 року № 1015-51-VI «Про деякі питання щодо трудових відносин з керівниками закладів охорони здоров`я спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області» продовжено термін дії контракту з головним лікарем ОСОБА_1 до 01 березня 2016 року на умовах контракту.

Посилаючись на те, що 02 серпня 2015 року, тобто на день припинення контракту, наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади в зв'язку зі спливом терміну контракту не було, трудова книжка не видавалась, остаточний розрахунок не здійснювався, позивач вважає, що договір є продовженим на невизначений строк відповідно до статті 39-1 КЗпП України.

Позивач просив суд скасувати накази Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 28 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та від 31 серпня 2015 року про призначення його виконуючим обов`язки головного лікаря цього ж закладу та поновити його на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Короткий змісту рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року позов Первинної профспілкової організації Київського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф в інтересах ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, про скасування наказів та поновлення на роботі задоволено частково.

Визнано незаконними накази Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 28 серпня 2015 року № 221-Н про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та від 31 серпня 2015 року № 235-Н про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 31 серпня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що можливість укладання строкових контрактів з керівниками комунальних закладів охорони здоров`я була передбачена у частинах 8-9 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (далі - Закон), який чинний лише з 01 січня 2012 року. Проте ОСОБА_1 на день набрання чинності цим Законом вже був призначений на посаду керівника комунального закладу охорони здоров`я, працюючи за контрактом від 02 серпня 2010 року, і за цих обставин його неможна віднести до категорії працівників, які повинні бути знов призначені на посаду шляхом укладення з ним контракту.

Не погодившись із цим рішенням, Київська обласна рада та Київська обласна державна адміністрація подали до суду апеляційні скарги.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року апеляційні скарги Київської обласної ради та Київської обласної державної адміністрації відхилені, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У вересні 2017 року Київська обласна рада подала до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасуватита ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Первинної профспілкової організації Київського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції повинні були ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо поновлення позивача на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», оскільки позов заявлено до неналежних відповідачів.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що наказом Київської обласної державної адміністрації управління охорони здоров'я від 02 лютого 2006 року № 7-ос ОСОБА_1 було призначено на посаду головного лікаря обласного центру медичної допомоги та медицини катастроф з 02 лютого 2006 року за переведенням.

29 листопада 2007 року між Київською обласною радою та ОСОБА_1 , як з керівником Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», був укладений контракт зі строком дії з 29 листопада 2007 року по 29 листопада 2010 року і призначено його на посаду головного лікаря зазначеного закладу.

02 серпня 2010 року між Головним управління охорони здоров'я Кивської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 було укладено контракт, за умовами якого останнього призначено на посаду головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» зі строком дії з 02 серпня 2010 року по 02 серпня 2015 року.

Відповідно до пункту 1.26 рішення Київської обласної ради від 13 серпня 2015 року № 1015-51-VI «Про деякі питання щодо трудових відносин з керівниками закладів охорони здоров`я спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області» продовжено термін дії контракту з головним лікарем Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_1 до 01 березня 2016 року на умовах контракту.

Разом з тим, на виконання розпорядження № 320 голови Київської обласної державної адміністрації від 28 серпня 2015 року «Про деякі питання щодо контрактів з керівниками підприємств (їх об`єднань), закладів, установ, організацій, що є об`єктами комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області та належать до сфери управління Київської обласної державної адміністрації», наказом № 221-Н директора Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 28 серпня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з 31 серпня 2015 року з посади головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за закінченням терміну дії контракту.

Наказом від 31 серпня 2015 року № 235-Н директора Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 призначено з 01 вересня 2015 року виконуючим обов`язки головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України.

Згідно статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом третім частини першої статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні контракту.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є зокрема закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Встановлено, що 02 серпня 2010 року між Головним управління охорони здоров'я Кивської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 було укладено контракт, за умовами якого його призначено на посаду головного лікаря, керівником Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» зі строком дії з 02 серпня 2010 року по 02 серпня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Встановлено, що станом на 03 серпня 2015 року - тобто після закінчення строку дії контракту від 02 серпня 2010 року, укладеного між Головним управління охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 , трудові відносини фактично тривали і жодна із сторін не вимагала їх припинення. З займаної посади за закінченням терміну дії контракту ОСОБА_1 був звільнений лише з 31 серпня 2015 року наказом № 221-Н директора Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 28 серпня 2015 року.

При таких обставинах у відповідності до приписів частини першої статті 39-1 КЗпП України дію цього трудового договору необхідно вважати продовженим з 03 серпня 2015 року на невизначений строк.

При цьому дія частини дев`ятої статті 16 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на вказані спірні правовідносини не розповсюджувалася, оскільки регулює питання щодо призначення особи на певну посаду вперше, а ОСОБА_1 вже був призначений на посаду головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» раніше.

Зважаючи на вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для визнання незаконними наказів Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 28 серпня 2015 року № 221-Н та від 31 серпня 2015 року № 235-Н, а також для поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 31 серпня 2015 року.

Посилання Київської обласної державної адміністрації на відсутність у неї повноважень щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, у тому числі у сфері хорони здоров`я в зв`язку з чим Київська обласна державна адміністрація не є належним відповідачем в даній справі не є обґрунтованим та не впливає на правильність рішення щодо незаконності звільнення ОСОБА_1 з вказаної посади.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення р Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило