КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/1775/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Оксюти Т.Г. 12 червня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В січні 2019 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 114255,35 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 27 грудня 2006 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником Заяви, відповідно до якої відповідач погодився про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250 грн., при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку. За користування коштами зобов`язався сплачувати відсотки у розмірі 36% річних.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 30 вересня 2018 року заборгованість складає 146788,58 грн. що складається з:

- 6340,17 грн. заборгованості за тілом кредиту;

- 135951,47 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 4496,94 грн. заборгованості за пенею та комісією.

При цьому банк вважає за необхідне заявити вимоги про стягнення 114255,35 грн.:

- 6340,17 грн. заборгованості за тілом кредиту;

- 107915,18 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 27 грудня 2006 року по 29 червня 2018 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 114255,35 грн. заборгованості та 1921 грн. витрат на оплату судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що 27 грудня 2006 року не перебував у будь-якому відділенні цього банку, натомість був там 03 жовтня 2006 року та заповнив і підписав заяву, що визначена як кредитний договір.

Посилається на не доведення, що Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи, які надані банком, є тими документами, що діяли на дату підписання ним заяви, при цьому суд безпідставно кваліфікував їх за такими ознаками, що вони були діючими.

Посилається на законодавчо заборонені можливості банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки, хоча банком вона збільшувалась.

Посилається на те, що позовна заява від імені банку підписана представником Гаренко Н.В., яка діяла на підставі довіреності від 09 серпня 2018 року за підписом першого заступника голови правління банку Г.Д. Пахарчук, при цьому відповідно до прикладеної до позову копії виписки з ЄДРЮОФОПГФ від 24 червня 2018 року особами, які мають право вчиняти дії без довіреності є Крумханзл П. та Ярмоленко В.В.

Посилається на пропуск позовної давності з урахуванням того, що останній платіж ним здійснено в грудні 2014 року, про що він заявив у відзиві на позовну заяву, проте суд необґрунтовано відмовив у його застосуванні.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ "ПРИВАТБАНК" посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, наводить доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Вказує, що правовідносини сторін, зокрема і порядок підвищення процентної ставки, врегульовані Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які відповідач погодився.

Також вказує на безпідставність доводів стосовно пропуску позовної давності, оскільки відбувся перевипуск платіжної картки та строк дії останньої становив до останнього дня квітня 2017 року.

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції уважав установленим факт видачі кредиту, надання кредитної картки "Універсальна", користування ним та погашення заборгованості, відхиливши заперечення відповідача щодо:

дати укладення договору з тих підстав, що банком надана заява від 27 грудня 2006 року, заповнена самим відповідачем;

необґрунтованості розрахунку заборгованості у зв`язку із незаконною зміною процентної ставки, оскільки відповідачу надано кредитну карту "Універсальна" 30 днів пільгового періоду та встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо;

не ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами Банку, оскільки про ознайомлення з ними вказано у заяві.

Відхиляючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції процитував правову позицію Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, виходив з того, що згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" відповідачу за кредитним договором б/н від 27 грудня 2006 року надана картка № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня квітня 2017 року, з позовом банк звернувся до суду 29 січня 2019 року, відтак суд дійшов висновку про те, що банк не пропустив строку позовної давності.

Проте з такими висновками суд апеляційної інстанції погодитися не може з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виконання спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи убачається, що 03 жовтня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із Заявою (формуляр банку), у якій просив відкрити (далі машинописним способом у графі "кредитна карта"):

Тип карти: НОМЕР_3 . Валюта: гривня. Тип кредитного ліміту: фінансовий. Суму кредитного ліміту: 250 грн. Базова відсоткова ставка: 36 з розрахунку 360 днів року. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Далі машинописним способом зазначено, що клієнт ознайомлений та погоджується з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Вказано, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Нижче зазначеного тексту поставлено дату "03 жовтня 2006 року" та підпис ОСОБА_1

В наступному розділі "відмітки банку" містить інформація про особу, яка прийняла заяву, перевірені нею відомості, а також зазначено номер картки НОМЕР_1 та зазначено дату відкриття рахунку "27 грудня 2006 року".

Отже 03 жовтня 2006 року є датою, у яку ОСОБА_1 звернувся до банку, а 27 грудня 2006 року датою, у яку кредитний договір слід вважати укладеним, ураховуючи, що ОСОБА_1 не оспорює факту отримання кредиту.

Матеріали справи також містять типовий бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, у якій від руки наведена анкетна інформація щодо ОСОБА_1 , проте підпису останнього та дати складання ця анкета-заява не містить.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/як невід`ємні частини спірного договору, але при переході за зазначеною адресою URL адреса є такою: https://privatbank.ua/terms.

Попри це, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився, розумів та погодився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, що були чинні станом на час виникнення правовідносин сторін (03 жовтня 2006 року), таких документів до матеріалів справи не долучено, що дає підстави для висновку про недоведеність банком факту того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку нарахування.

До позовної заяви позивачем долучено примірних Умов та правил надання банківських послуг, який не містить відомостей про дату їх затвердження та будь-якого визначення періоду дії цих умов та правил.

У додатках до заперечень проти відзиву відповідача банк надав витяг з Умов та Правил, у першому абзаці яких зазначено, що банк діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 29 липня 2009 року, а також надав інформацію, датовану 2010 роком, про затвердження нових Умов та Правил, тобто після видачі кредиту.

Колегія суддів зазначає також, що Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору.

Отже, використання наданих банком Умов та Правил є неможливим.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Звертаючись до суду із цим позовом, банк посилався на видачу кредиту, що наданий на картку № НОМЕР_1 .

При цьому банком надано інформацію у формі довідки за підписом представника банку, що відповідачу були видані: картка № НОМЕР_1 (про яку суд зазначав вище) та картка № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня квітня 2017 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що строк дії картки № НОМЕР_1 позивачем не вказано, проте з наданих позивачем виписок по рахунку убачається, що рух операцій по картці № НОМЕР_2 починається з 05 грудня 2013 року. Оскільки така картка вказується як перевипущена, то є підстави стверджувати про закінчення дії картки № НОМЕР_1 .

З наданих позивачем виписок по рахунку убачається, що за карткою № НОМЕР_1 , починаючи з 01 листопада 2013 року по 31 березня 2019 року обліковано лише операції, здійснені банком щодо списання і нарахування процентів, нарахування неустойки.

Окрім того, банком надано виписку по рахунку за карткою № НОМЕР_2 за період з 05 грудня 2013 року по 01 лютого 2015 року, з якої убачається, що з 15 вересня 2014 року по 01 лютого 2015 року обліковано лише операції, здійснені банком з автоматичного погашення заборгованості.

Поряд з цим, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження строку дії картки № НОМЕР_2 до останнього дня квітня 2017 року, банком не надано. Дані довідки від 11 квітня 2019 року №30.1.0.0/2-2019115/360, яка підписана безпосередньо представником позивача у цій справі, не мають доказового навантаження, оскільки не визначено джерел отримання таких даних, при цьому, згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зазначене дає підстави для висновку, що банком не підтверджено строку дії картки № НОМЕР_2 до останнього дня квітня 2017 року.

З огляду на наведене вище, колегія суддів уважає установленим факт отримання відповідачем за його заявою картки № НОМЕР_1 , із встановленням валюти - гривні; типу кредитного ліміту: фінансовий; суми кредитного ліміту: 250 грн.; базової відсоткової ставки: 36 з розрахунку 360 днів року; строку дії кредитного ліміту зі строком дії картки; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Тип карти цієї карти визначено: 414960555.

В грудні 2013 року видана перевипущена картка № НОМЕР_2 , операції за якою здійснювались безпосередньо відповідачем до 01 серпня 2014 року.

Твердження позивача про те, що відповідач надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і може бути цим рішенням змінено, не підтверджено доказами, а посилання на положення Умов та Правил надання банківських послуг відхиляються колегією суддів із зазначених вище підстав.

Судом першої інстанції при вирішенні спору не вказано, яка редакція Умов та Правил надання банківських послуг є погодженою з відповідачем, у який спосіб та якими доказами це підтверджено.

Висновки суду першої інстанції про те, що відповідачу надано кредитну карту "Універсальна" 30 днів пільгового періоду та встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо, при цьому відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами Банку з посилання на те, що про ознайомлення з ними вказано у заяві, є помилковими, оскільки не ґрунтуються на досліджених доказах.

Окрім того, колегія уважає за доцільне зауважити, що суд першої інстанції застосував положення статті 1056-1 ЦК України, проте кодекс доповнено цією статтею згідно із Законом №661-УІ від 12 грудня 2008 року, натомість правовідносини сторін виникли в жовтні 2006 року.

Правовідносини між сторонами у цій справі виникли унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України), проте позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження саме тих умов, які були запропоновані відповідачу, надані йому на ознайомлення та до яких він приєднався, засвідчивши своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним є те, що збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд констатує про її недоведеність.

Відтак колегія суддів уважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що позовна заява від імені банку підписана неналежним представником, оскільки така заява підписана представником Гаренко Н.В., яка діяла на підставі довіреності від 09 серпня 2018 року за підписом першого заступника голови правління банку Г.Д. Пахарчук, яка в свою чергу діє на підставі наказу АТ КБ "ПРИВАТБАНК" СП-2008-6937670 від 04.07.2018 "Про делегування права видавати довіреності від імені Банку".

Доводи апеляційної скарги в частині застосування строків позовної давності колегія суддів відхиляє, оскільки установлено про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню на відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, 2881,50 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14360570, м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 )на відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, 2881,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова