Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 641/5441/18

провадження № 61-17354св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей по Слобідському району міста Харкова,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Красин Сергій Миколайович, на постанову Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Слобідському району міста Харкова, про усунення перешкод у вихованні дитини.

Позовна заява мотивована тим, що 05 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 03 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась проживати з матір`ю.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 07 жовтня 2015 року № 605 «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні дітей» встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час: перша, третя субота з 10.00 до 12.00; друга, четверта неділя з 16.00 до 18.00; щосереди з 16.00 до 18.00 у присутності матері дитини ОСОБА_2 Попереджено матір дитини ОСОБА_2 , що, перешкоджаючи зустрічам позивача із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона порушує права дитини та батька.

Незважаючи на встановлений рішенням порядок участі ОСОБА_1

у вихованні сина, фактично з самого моменту розлучення у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, у спілкуванні з сином, що призвели до неможливості його нормального спілкування із сином.

19 квітня 2018 року позивач звернувся до Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у можливості його спілкування з сином.

ОСОБА_2 не заперечувала проти його спілкування з сином не тільки у визначений рішенням час, а також в інші, невстановлені часи, але у її присутності. Однак, свою обіцянку стосовно можливості його спілкування з сином відповідач не виконала.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди щодо його участі у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити порядок участі у його вихованні, визначивши час: перша, третя субота місяця з 10.00 до 12.00 години; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 18.00 години, щосереди з 16.00 до 18.00 без присутності матері дитини з можливістю відпочинку у весняний та літній період 2 рази на рік терміном до 30 діб з можливістю виїзду за кордон.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: перша, третя субота з 10.00 до 12.00; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 18.00, щосереди з 16.00 до 18.00, у присутності матері ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, враховуючий вік дитини, особисту прив`язаність дитини до матері, є підстави встановити такий порядок участі батька у спілкуванні та вихованні сина, а саме у присутності матері, що буде відповідати інтересам дитини, не порушувати права та інтереси матері та батька. Щодо можливості відпочинку у весінній та літній період 2 рази на рік терміном до 30 діб з можливістю виїзду за кордон, то позивачем не надано доказів, що у нього є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, тому такі позовні вимоги є передчасними, у задоволенні яких слід відмовити.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 травня 2019 року змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції фразу «у присутності матері ОСОБА_2 ».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що належних та допустимих обґрунтувань обов`язкової участі матері чи бабусі при зустрічах батька з дитиною висновок Департаменту служби у справах дітей щодо порядку участі у вихованні дитини у присутності матері не містить. Крім того, висновок за результатами психологічного обстеження дитини

від 11 листопада 2018 року також не містить даних щодо негативного ставлення дитини до батька, посилань дитини щодо неналежного поводження з нею з боку ОСОБА_1 . Отже, за можливе є визначити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина без обов`язкової присутності матері.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Красин С. М., просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до висновку

від 11 листопада 2018 року за результатами психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснювався за запитом матері дитини, у хлопчика спостерігається підвищена тривожність ті симптоми неврозу, відсутність базової довіри до світу, агресія, страхи і відчуття провини у ситуації розлучення батьків. До матері виявлено відношення за типом злиття (дитина у всьому потребує допомоги та думки матері, не може прийняти самостійно рішення, відчуває любов, спокій, комфорт та розслаблення в присутності матері).

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 03 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір`ю.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 07 жовтня 2015 року № 605 «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні дітей» встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час: перша, третя субота з 10.00 до 12.00; друга, четверта неділя з 16.00 до 18.00; щосереди з 16.00 до 18.00 у присутності матері дитини ОСОБА_2 Попереджено матір дитини ОСОБА_2 , що, перешкоджаючи зустрічам позивача із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона порушує права дитини та батька.

19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_2

З відповіді Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 16 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 пояснила, що не заперечує проти спілкування малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком дитини ОСОБА_1 не тільки у визначений рішенням час, а також в інші, невстановлені часи у її присутності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування..

Частинами першою, третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява

№ 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге,

у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що мати дитини ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з його сином, що суперечить обіцянці, яку вона дала під час профілактичної бесіди у Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною першою, другою статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин другої, третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини першої статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Врахувавши вік дитини, особисту прив`язаність дитини до матері, суд першої інстанції встановив порядок участі батька у спілкуванні та вихованні сина з урахуванням висновку Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 07 жовтня 2015 року № 605 «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні дітей».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про можливість відпочинку у весняний та літній період 2 рази на рік терміном до 30 діб з можливістю виїзду за кордон, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходили з того, що відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Встановивши, що дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, виключаючи з мотивувальної та резолютивної частини рішення фразу «у присутності матері ОСОБА_2 », апеляційний суд виходив з того, що відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Встановивши, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, та врахувавши, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, апеляційний суд обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції.

Посилання в касаційній скарзі на висновок від 11 листопада 2018 року

за результатами психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний висновок не містить даних щодо негативного ставлення дитини до батька, посилань дитини щодо неналежного поводження з нею з боку

ОСОБА_1 Категоричного висновку, що стрес та перезбудження дитини викликано саме спілкуванням з батьком цей висновок не містить.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Аналіз практики Верховного Суду показує, що, окрім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованою та такою, що відповідає нормам закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Красин Сергій Миколайович, залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк