Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 127/10789/16-ц

провадження № 61-21153св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вінницька міська рада Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року в складі судді Федчишена С. А. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Нікушина В. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акта на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договору дарування земельної ділянки, скасування запису про реєстрацію права власності та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що вона, на підставі договору купівлі-продажу

від 21 листопада 2015 року, є власником земельної ділянки, площею 0,06 га, у межах згідно з кадастровим планом, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:041:0266 .

Рішенням Вінницької міської ради Вінницької області від 02 жовтня 2012 року № 962 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку, загальною площею 27,0 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

На підставі указаного рішення 25 жовтня 2012 року між Вінницькою міською радою Вінницької області та ОСОБА_3 укладено договір-купівлі продажу указаної земельної ділянки. Крім того, 03 грудня 2012 року управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 27,0 кв. м, розташовану по

АДРЕСА_2 , серія ЯМ № 907345 . Оскільки указана земельна ділянка була проїздом загального користування по АДРЕСА_2 та її продаж перешкоджав проїзду до земельної ділянки позивача та її нормальному обслуговуванню таке рішення було оскаржено у судовому порядку та постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2015 року, указане рішення міської ради у частині продажу ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 27,0 кв. м, розташованої по АДРЕСА_2 , скасовано. Проте, будучи обізнаним про те, що підстава для отримання ним у приватну власність спірну земельну ділянку скасована, ОСОБА_3 30 січня 2015 року отримав свідоцтво про право власності на таку земельну ділянку,

серія НОМЕР_3 та 06 березня 2015 року подарував спірну земельну ділянку ОСОБА_2 . Також позивач посилалась на те, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, зокрема перекрили в`їзд до такої ділянки двома дерев`яними стовпами, будівельним сміттям та встановили металеві ворота, які зачинені на замок, чим відгородили частину земельної ділянки загального користування.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати недійсними:

договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 27,0 кв. м, кадастровий номер :03:041:0215 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між Вінницькою міської радою Вінницької області та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козловою І. А., реєстровий № 2452;

державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею

27,0 кв. м, кадастровий номер :03:041:0215 , розташованої за адресою:

АДРЕСА_2 , виданий 03 грудня 2012 року управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області, серії ЯМ № 907345 ;

свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 27,0 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , серії НОМЕР_3 , видане реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 30 січня 2015 року на ім`я ОСОБА_3 ;

договір дарування земельних ділянок від 06 березня 2015 року в частині дарування земельної ділянки, площею 0,0027 га, кадастровий номер :03:041:0215 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козловою І. А., реєстровий № 324;

усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою,

площею 0,06 га, у межах згідно з кадастровим планом, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:041:0266 , що належить на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 листопада 2015 року шляхом зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати два дерев`яні стовпи, металевий трос, металеві ворота на проїзді загального користування по ІІ АДРЕСА_2 між будинками № АДРЕСА_3 та № АДРЕСА_4 та вивезти будівельне сміття.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 27,0 кв. м, кадастровий номер :03:041:0215 , розташованої за адресою:

АДРЕСА_2 , укладений між Вінницькою міської радою Вінницької області та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козловою І. А., реєстровий № 2452.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку,

площею 27,0 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ,

серії НОМЕР_3 , видане Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 30 січня 2015 року на ім`я ОСОБА_3

Визнано недійсним договір дарування земельних ділянок від 06 березня 2015 року в частині дарування земельної ділянки, площею 0,0027 га, кадастровий номер :03:041:0215 , розташованої за адресою:

АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козловою І. А., реєстровий № 324.

Зобов`язано усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0,06 га, у межах згідно з кадастровим планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:041:0266 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 листопада 2015 року, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати два дерев`яні стовпи, металевий трос, металеві ворота на проїзді загального користування по АДРЕСА_2 між будинками № АДРЕСА_3 та № АДРЕСА_4 та вивезти будівельне сміття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2017 року визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0027 га, кадастровий номер :03:041:0215 , що розташована по АДРЕСА_2 , серії ЯМ №907345 , виданий управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області ОСОБА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року залишено без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірна земельна ділянка є проїздом загального користування, яка була передана ОСОБА_3 у приватну власність на підставі рішення міської ради та яку він згодом подарував ОСОБА_2 Проте постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2015 року, таке рішення було скасоване, тому укладені правочини на підставі скасованого рішення мають бути скасованими. Разом з тим, виходив з того, що відповідачі протиправно чинять перешкоди позивачу в користуванні та вільному доступі до земельної ділянки, яка належить останній на праві приватної власності, тому такі перешкоди мають бути усунені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просили скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних доказів того, що позивачу надано право заїзду з АДРЕСА_2 , а також доказів того, яким чином відповідачі заважають позивачу у користуванні та володінні належної їй земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 . Крім того, заявники вважали, що позивач не має права на звернення з такими вимогами, оскільки вона не є стороною оскаржуваних правочинів. З урахуванням викладеного, вважали, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення судів попередніх інстанцій є законним і обґрунтованим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , остання є власником земельної ділянки ,площею 0,06 га, у межах згідно з кадастровим планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), без зміни її цільового призначення, кадастровий номер :03:041:0266 .

Рішенням Вінницької міської ради Вінницької області від 02 жовтня 2012 року № 962 передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, загальною площею 27 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 .

25 жовтня 2012 року між Вінницькою міською радою Вінницької області та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого Вінницька міська рада Вінницької області на підставі рішення 24 сесії 6 скликання від 02 грудня 2012 року № 962, додаток 1, продала, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку, загальною площею 0,0027 га, кадастровий номер :03:041:0215 .

03 грудня 2012 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №907345 , площею 0,0027 га, кадастровий номер :03:041:0215 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25 жовтня 2012 року.

30 січня 2015 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , на заміну державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №907345 , виданого 03 грудня 2012 року управлінням Держкомзему у м. Вінниці.

За договором дарування земельних ділянок від 06 березня 2015 року ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 , зокрема земельну ділянку, загальною площею 0,0027 га, кадастровий номер :03:041:0215 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , належну дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 30 січня

2015 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 серпня

2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України

від 16 червня 2015 року, скасовано рішення 24 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 02 жовтня 2012 року № 962 у частині продажу земельної ділянки, загальною площею 27,0 кв. м, розташованої по ІІ АДРЕСА_2 , ОСОБА_3

Указаною постановою встановлено, що до земельної ділянки, колишнього власника цієї ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 прилягає проїзд загального користування і саме частину вказаної ділянки продано ОСОБА_3 , тому продаж земельної ділянки - проїзду загального користування, ОСОБА_3 , створює перешкоди ОСОБА_6 у користуванні власною земельною ділянкою, оскільки інший проїзд до її земельної ділянки відсутній.

Так, земельна ділянка, площею 27,0 кв. м, є проїздом загального користування

по ІІ АДРЕСА_2 , при цьому рішення 24 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 02 жовтня 2012 року № 962 у частині продажу земельної ділянки, загальною площею 27,0 кв. м, по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 було прийнято всупереч земельного законодавства України.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, із наданої технічної документації вбачається, що земельна ділянка, розташована по ІІ АДРЕСА_2 , площею 27 кв. м, є проїздом загального користування та єдиним можливим проїздом до земельної ділянки позивача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною другою статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною третьою статті 153, статті 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року в справі № 6-169цс12.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов`язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 153 ЗК України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що рішенням суду, яке набрало законної сили та є чинним, скасовано рішення міської ради у частині продажу спірної земельної ділянки ОСОБА_3 та на підставі якого останнім були отримані оскаржувані правовстановлюючі документи та вчинено спірні правочини та з урахуванням того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у вільному доступі та користуванні земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Щодо зупинення виконання рішення суду

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року, до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун