ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4708/19 Справа № 210/5196/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2019 року, яке ухвалене суддею Вікторович Н.Ю. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 25 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, - Пахомова Н.І., Матковський О.А ОСОБА_3 про визнання недійсним змішаного договору з елементами позики та іпотеки.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Вона є людиною похилого віку, яка для лікування витрачає значних коштів, яких не вистачає. В банківській установі їй відмовлено в наданні кредитних коштів. У лютому 2016 року, через своїх знайомих вона познайомилась із відповідачем ОСОБА_4 , яка після огляду її квартири 08 лютого 2016 року запропонувала їй надати грошові кошти з укладанням договору позики та іпотеки. У нотаріуса вона підписала договір та ОСОБА_4 передала їй грошові кошти у сумі 5460,00 доларів США, що дорівнює 141468,60 гривень. В цей же день, позивач передала кошти у борг знайомому ОСОБА_5 , строком на 12 місяців, про що він написав власноручно розписку. До теперішнього часу ОСОБА_5 , грошові кошти отримані від неї у борг не повернув, уникає зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідає. Через декілька днів, в приміщенні нотаріальної контори, позивач отримала копію укладеного нею 08 лютого 2016 року договору та зрозуміла, що ОСОБА_4 , ввела її в оману, договір укладено на інший термін, а саме до 08 березня 2016 року, а не на рік та на інших умовах, ніж було обумовлено. В цей же день вона просила ОСОБА_4 продовжити термін дії договору, проте остання відмовила. В подальшому, позивач отримала лист-вимогу про повернення грошових коштів в сумі 268790,70 гривень. Позивач вважає, що її введено в оману, просить суд визнати недійсним змішаний договір з елементами позики та іпотеки, укладений 08 лютого 2016 року між нею та ОСОБА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно з`ясованими обставинами, що мають значення для вірного вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, обставини при яких було укладено спірний договір та передачу коштів за розпискою ОСОБА_5

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку для зміни мотивів апеляційної скарги, яке залишено без задоволення. Оскільки в порушення ч.5 ст.127 ЦПК України, яка передбачає що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документ тощо). щодо якої пропущено строк, позивач скаргу не подала.

Також колегією суддів залишено без задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нечаєва А.В. про виклик та допит в судовому засіданні нотаріуса Пахомову Н.І., Матковського ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_2 , які не допитувались в суді першої інтснації . В порушення ч.3 ст.367 ЦПК України, якою передбачено, що докази,які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках,якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстамції з причин, що обє`ктивно не залежали від нього, представником позивача не надано доказів, що перешкоджало заявити відповідне клопотання в суді першої інтсанції.

Заслухавши суддю доповідача, позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, згідно тексту змішаного договору з елементами позики та іпотеки від 08 лютого 2016 року, укладеного між сторонами, відповідач ОСОБА_2 передала у власність, а позивач ОСОБА_1 прийняла 5460,00 доларів США, що еквівалентно на дату передачі коштів 141468,60 гривень. Термін повернення коштів, не пізніше 08 березня 2016 року, що вказано у першому пункті договору. У випадку несвоєчасного повернення суми боргу позичальник зобов`язується виплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від фактичної суми боргу за кожний день прострочки, але не більше ніж за 90-то днів. Також в рахунок забезпечення своєчасного виконання зобов`язання ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, згідно свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної у місті ради (а.с.10, 11).

Нотаріально посвідченою вимогою про усунення порушень №1003/02-24 від 27 вересня 2016 року ОСОБА_2 вимагала від ОСОБА_1 повернення грошових коштів у сумі 268790,70 гривень (а.с.9).

Згідно копії розписки ОСОБА_5 08 лютого 2016 року отримав від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 5460,00 доларів США, які зобов`язався повернути через 12 місяців (а.с.53).

Звертаючись до суду із позовними вимогами, у якості правової підстави для визнання договору недійсним відповідно до статті 229 ЦК України, ОСОБА_1 посилалася на те, що вважала, що кошти вона отримала у борг на рік, а не на місць.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів для визнання змішаного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Положеннями статей 626-628 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом статті 229 ЦК України, під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Встановивши, що ОСОБА_1 не довела підстав, передбачених статтями 203, 229 ЦК України для визнання недійсним змішаного договору з елементами позики та іпотеки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ті обставини, що суд першої інстанції не урахував життєвих обставин через які вона уклала оспорюваний договір не має правового значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Так, як видно з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 , отримавши від ОСОБА_2 в борг кошти цього ж дня передала їх в борг за розпискою ОСОБА_5 , тобто вона їх використала не на власні потреби, тому посилання в апеляційній скарзі на укладання договору через тяжкі життєві обставини є неприйнятними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: