Справа № 461/2393/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1691/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника Галицької РА ЛМР Бойчук Ю.Р.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 В. ОСОБА_3 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 21 лютого 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася із заявою про видачу дублікату виконавчого листа на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року у справі №461/2393/14-ц та поновлення строку пред`явлення його до виконання.

В обґрунтування заяви вказує, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.08.2015 року, ОСОБА_1 зобов`язано за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану веранду та привести балкон загального користування першого поверху будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану. 22.12.2015 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради два виконавчі листи пред`явлені до виконання у Галицький ВДВС. У зв`язку з неможливістю виконати виконавчий лист без участі боржника, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист повернуто до суду, який його видав. 10.10.2017 року Галицькою районною адміністрацією ЛМР потворно подано заяву для отримання виконавчих листів та 08.11.2017 року виконавчі листи подано до виконання у Галицький ВДВС. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №461/2393/14-ц, виданий Галицьким районним судом м. Львова 25 жовтня 2017 року. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року на момент звернення з заявою про повторну видачу виконавчого листа та видачі такого 25 жовтня 2017 року, чинний ЦПК України 2004 року передбачав видачу судом дублікату виконавчого листа, а не повторну видачу оригіналу виконавчого листа. З наведених підстав просила видати дублікат виконавчого листа для виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року у справі №461/2393/14-ц, визнати поважними причини пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого листа до виконання та поновити пропущений строк пред`явлення такого до виконання.

Оскаржуваною ухвалою суду, з врахуванням ухвали від 06 червня 2019 року про виправлення описки, у задоволенні заяви Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено.

Ухвалу суду Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, яка вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи. Вказує на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року, зобов`язано ОСОБА_1 власника квартири АДРЕСА_2 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану веранду та привести балкон загального користування першого поверху будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану. Галицьким районним судом м. Львова 09 вересня 2015 року видано виконавчий лист № 461/2392/14-ц, у якому було зазначено строк пред`явлення до виконання до 03 серпня 2016 року. 10 жовтня 2017 року представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради звернувся із заявою про повторну видачу виконавчого листа у справі № 461/2392/14-ц та 25 жовтня 2017 року Галицький районний суд м. Львова повторно видав оригінал виконавчого листа, вказавши строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 03 серпня 2018 року. В подальшому вказаний виконавчий лист ухвалою суду від 03 липня 2018 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року, визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Вказує, що з метою виконання рішення Галицького районного суду м. Львова у справі №461/1935/16-ц, керуючись ст. ст. 127, 433 ЦПК України, Галицька РА ЛМР звернулась до Галицького районного суду м. Львова із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання, як такого, що пропущений з поважних причин. Відмова суду у видачі дублікату виконавчого листа, а також поновлення строку пред`явлення його до виконання, перешкоджає виконанню рішення суду. З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п. 17.4 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи зміст п. 17.4 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Саме такі правові висновки сформульовано у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17) та від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18).

Отже, за змістом згаданої норми діючого законодавства дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дублікату виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення на підставі якого видано та чи не втратило судове рішення законної сили (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладений у постанові від 22.10.2018 року ц справі №2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).

Також однією з підстав можливості видачі дублікату виконавчого документу,є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документу до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент видачі оригіналу виконавчого листа) виконавчі документи, в тому числі судові рішення, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту ланих норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зміст заяви Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, колегія суддів приходить до висновку, що в такій взагалі відсутнє покликання заявника на втрату оригіналу виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова 09 вересня 2015 року № 461/2392/14-ц, у якому було зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 03 серпня 2016 року, не зазначено передбачених законом підстав для видачі дублікату виконавчого листа, не зазначено доказів на підтвердження дійсної втрати заявником вищезгаданого виконавчого документу, не зазначено обставин, за яких його було загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в суді апеляційної інстанції також не вказала на обставини, за яких виконавчий лист було загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа.

Заява про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, подана Галицькою РА ЛМР 31.01.2019 року, містить лише виклад обставин, що стосуються вчинення заявником дій щодо пред`явлення виконавчого листа до виконання, без викладу жодних обставин втрати оригіналу виконавчого листа, без посилання на докази дійсної втрати оригіналу виконавчого листа, зважаючи на те, що єдиною підставою видачі дублікату виконавчого листа, є втрата оригіналу виконавчого листа.

Відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту втрати оригіналу виконавчого листа, свідчить про відсутність підстав для видачі дублікату виконавчого листа, оригінал якого було видано Галицьким районним судом м. Львова 09.09.2015 року №461/2392/14-ц, а також про правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 власника квартири АДРЕСА_2 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану веранду та привести балкон загального користування першого поверху будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, на підставі заяви Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 13 серпня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова 09 вересня 2015 року видано оригінал виконавчого листа № 461/2392/14-ц із зазначенням строку пред`явлення його до виконання до 03 серпня 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його переривання.

15 січня 2016 року старшим державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа, а 30 березня 2016 року старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ільчишин Л.В. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з неможливістю виконання рішення без участі боржника.

Пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання свідчить, що строк пред`явлення його до виконання перервався, і заново цей строк слід рахувати з 30.03.2016 року.

З урахуванням п.5 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року №1404-У111, який набрав чинності 05.10.2017 року, слід керуватися положеннями Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка є чинною, зокрема, ст. 12 Закону, якою встановлено трьох річний строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, оскільки на час набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №461/2392/14-ц, виданого Галицьким районним судом м. Львова 09.09.2015 року, не сплинув.

Оскільки на момент звернення Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, 31.01.2019 року, із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання і на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду від 21.02.2019 року, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні цієї вимоги заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга Галицької районної адміністрації Львівської міської ради не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.