П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2019 року місто Київ

справа № 363/3834/17

апеляційне провадження № 22-ц/824/12450/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Рудюка О.Д. від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до голови комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської районної державної адміністрації Мельник Марини Гурамівни, Вишгородської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про припинення дії (виконання) рішення щодо надання дозволу на дарування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 31 серпня 2017 року надано дозвіл ОСОБА_3 на укладення договору дарування земельної ділянки (кадастровий № :38:123:0158) на користь неповнолітньої ОСОБА_4

Позивачу стало відомо, що на підставі цього рішення ОСОБА_3 оформила договір дарування, відповідно до якого подарувала належну їй на праві приватної власності земельну ділянку (площею 0,0085 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) дочці ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що вказана вище ділянка межує з належною позивачу земельною ділянкою і повністю перекриває доступ до неї, що порушує права малолітньої ОСОБА_2 , позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення голови комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської районної державної адміністрації Київської області Мельник М.Г. від 1 вересня 2017 року № 431 про надання дозволу на укладення договору дарування земельної ділянки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 червня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що земельна ділянка площею 0,0085 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно перебувала у власності ОСОБА_3 і як наслідок була незаконно подарована ОСОБА_4 , оскільки такий правочин порушує право малолітньої ОСОБА_2 , як власниці сусідньої ділянки, користування її власністю; відповідачі не брали участь у розгляді справи, а тому суд не встановив чи визнають вони позов; суд помилково застосував до спірних правовідносин положення частин 4, 5 статті 177 Сімейного кодексу України; судом безпідставно відмовлено у зупиненні провадження у даній справі до закінчення розгляду цивільної справи № 363/4879/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації спірної земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказувала, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не подали.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить Ѕ частини садового будинку та Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0,040 га з кадастровим номером :38:123:0157, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 22 грудня 2015 року межі земельної ділянки за кадастровим номером :38:123 :0158 , яка АДРЕСА_1 СТ "Десна-3" на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області площею, 0,0085 га, наданої власнику/користувачу земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення колективного садівництва, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості чотири штуки. Межові знаки пред`явленні на зберігання землевласнику гр. ОСОБА_3

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-8392/10-17-сг від 18 травня 2017 року "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку площею 0,0850 га з кадастровим номером :38:123:0158 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для колективного садівництва, розташовану на території АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 травня 2017 року на підставі наказу виданого від 18 травня 2017 року Головним управління Держгеокадастру у Київській області за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0085 га з кадастровим номером :38: 123 :0158.

14 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області № 983, згідно з яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0085 га, кадастровий номер :38:123:0158, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.38).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів порушення відповідачами прав малолітньої ОСОБА_2 щодо користування належної їй на праві власності частиною нерухомого майна.

Такий висновок суду є правильний.

Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 не додано жодного доказу, який підтверджує порушення відповідачами право власності або право користування ОСОБА_2 її земельною ділянкою та розташованого на ній будинку, що АДРЕСА_1

Відчуження ОСОБА_3 належної їй на праві власності земельної ділянки на користь дочки ОСОБА_4 є вільним волевиявленням власника нерухомого майна, що відбулося з дотримання встановленої процедури.

Більше того, посилаючись на незаконність рішення комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської районної державної адміністрації про надання дозволу ОСОБА_3 на укладення договору дарування її земельної ділянки, позивач не надав копії такого рішення та не зазначив про неможливість його отримання, що взагалі виключає можливість розгляду питання щодо законності такого рішення.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачем своїх вимог та відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваного судового рішення виключно з формальних міркувань, та додаткового правового аналізу не потребують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова