ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
за участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_5 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРМЕН-ТРЕЙДІНГ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за затримку розрахунку при звільнені та індексації, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРМЕН-ТРЕЙДІНГ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за затримку у розрахунку при звільнені та індексації, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувало тим, що був прийнятий на роботу 01.11.2007 р. на посаду бухгалтера в ТОВ «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ». Наказом №15-к від 30.11.2007 р. позивача призначено на посаду головного бухгалтера на якій він працював до 29.07.2015 р.

29.05.2015 р. позивача було ознайомлено з наказом № 2-к від 29.05.2015 р. про те, що посада головного бухгалтера на підприємстві ліквідовується та вручено повідомлення про скорочення.

Разом з цим, йому з 02.06.2015 р. відключили доступ до клієнт банку (система «Enter-Exim»), чим позбавили права формувати платіжні доручення, податкову та фінансову звітність, нараховувати та виплачувати заробітну плату за травень, червень, липень 2015 року.

Зазначає, що після попередження про скорочення, відповідач почав виплачувати заробітну плату за травень, червень, липень 2015 року у меншому розмірі, ніж порівняно за квітень 2015 року.

Наказом № 6-к від 29.07.2015 р. позивача було звільнено з займаної посади.

Позивач вважав, що при звільнені 29.07.2015 р. йому буде виплачено заробітну плату у повному обсязі згідно штатного розкладу від 02.02.2015 р. із розрахунку посадового окладу 45 600 грн. Проте, зазначає, що 30.07.2015 р. ТОВ «КАРМЕН-ТРЕЙДІНГ» виплатило йому лише частину заробітної плати в сумі 115 158,19 грн.

Вважає, що при звільнені йому не виплатили за мінусом утриманих податків: не донарахованої заробітної плати за травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року в сумі 29 840,21 грн., вихідної допомоги в сумі 9 800,87 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 4 599,93 грн., індексацію оплати праці в межах прожиткового мінімуму в сумі 6 468,93 грн., середнього заробітку за 1 день затримки розрахунку при звільнені у сумі 1 556,35 грн.

Позивач зазначає, що за його зверненням відповідачем був наданий розрахунок належних позивачу виплат при звільненні від 29.07.2015 р., копію наказу № 2 від 26.02.2015 р. про затвердження штатного розкладу та додаток до нього - штатний розклад, копію штатного розкладу від 01.05.2015 р., копію штатного розкладу від 01.06.2015 р., копію штатного розкладу від 01.07.2015 р. після ознайомлення з яким дізнався про те, що йому було зменшено розмір заробітної плати. Із вказаними штатними розкладами відповідач, у порядку передбаченому чинним законодавством його не ознайомлював. Тому позивач вважає, що відповідач порушив його трудові права щодо істотної зміни оплати праці.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду посилаючись на те, що останній зазнав моральних страждань внаслідок протиправних дій відповідача та перебування сім`ї позивача у скрутному матеріальному становищі через відсутність роботи.

14.03.2019 року позивачем подано до суду доповнення до позовних вимог в яких останній просить суд стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ» заборгованість в сумі 55 466, 29 грн., яка включає заробітну плату 29 840,21 грн., заборгованість по вихідній допомозі 9 800,87 грн., заборгованість з компенсації за невикористані відпустки 4 599,93 грн., індексацію оплати праці в межах прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб 6 468,93 грн., середнього заробітку за 1 день затримки розрахунку 1 556,35 грн. та моральну шкоду 3200,00 грн., а також стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРМЕН-ТРЕЙДІНГ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за затримку у розрахунку при звільнені та індексації, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРМЕН-ТРЕЙДІНГ» на користь ОСОБА_3 компенсацію за затримку у розрахунку при звільненні у розмірі 1 540,22 грн., моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. В іншій частині позову, відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального іпроцесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути на його користь судові витрати по справі.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції неналежним чином були дослідженні наступні обставини, а саме: позивачеві не було відомо про змінені умови оплати праці, і про будь-які повідомлення відповідно до норм чинного законодавства; ТОВ «Кармен-трейдінг» не здійснювалося нарахування і виплати позивачеві індексації заробітної плати за весь час його роботи; ТОВ «Кармен-трейдінг» було допущено затримку у виплаті заробітної плати починаючи з 30.07.2015 року. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно визначив предмет доказування у справі, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду тим обставинам, які були правильно встановлені. Без будь-якого мотивування та критичного аналізу надано переваги показам свідка ОСОБА_4 над показами ОСОБА_3 .. Місцевим судом порушено принцип змагальності цивільного судочинства, відмовивши у задоволені клопотання про призначення експертизи. Крім того зазначає, що неправомірно відмовлено у стягненні індексації оплати праці, не враховано, що позивач просив стягнути індексацію за весь час роботи у ТОВ «Кармен-трейдінг».

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 01.11.2007 р. було прийнято на посаду бухгалтера в ТОВ «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ» відповідно до наказу № 13-к від 01.11.2007 р., що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_3 (т.1, а.с.6).

Наказом №15-к від 30.11.2007 р. ОСОБА_3 призначено на посаду головного бухгалтера ТОВ «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ» на підставі наказу № 15-к від 30.11.2007 р.(т.1, а.с.6).

Як вбачається з довідки № 49 від 30.07.2015 р., ОСОБА_3 працював на посаді головного бухгалтера ТОВ «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ» з 01.11.2007 р. по 29.07.2015 р. (т.1, а.с.14).

Відповідно до наказу № 2-к від 29.05.2015 р. про скорочення чисельності працівників та внесення змін у штатний розклад, з 01.08.2015 р. були внесені зміни в штатний розпис підприємства з виведенням з нього посади головного бухгалтера, про що було ознайомлено ОСОБА_3 , що підтверджується особистим його підписом на наказі (т.1, а.с.7).

29.05.2015 р. ТОВ «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ» було винесено попередження про скорочення штату працівників, про що, також, був ознайомлений ОСОБА_3 (т.1, а.с.9).

Згідно довідки ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» № 153-10/777 від 16.09.2015 р., ОСОБА_3 відключили доступ до клієнт банку (система «Enter-Exim») та логін було заблоковано з 02.06.2015 р. (т. 1, а.с.8).

Наказом № 6-к від 29.07.2015 р. ОСОБА_3 , було звільнено з посади головного бухгалтера з 29.07.2015 р. згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку (т. 1, а.с.10). З даним наказом ОСОБА_3 . ознайомлений особисто, що підтверджується його підписом.

Відповідно до платіжного доручення № 178 від 30.07.2015, ТОВ «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ» було виплачено ОСОБА_3 належну при звільненні заборгованість у розмірі 115 158,19 грн. (т.1, а.с.11).

Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що відповідачем при звільненні виплачено заробітну плату не в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 55 466, 29 грн., яка включає заробітну плату 29 840,21 грн., заборгованість по вихідній допомозі 9 800,87 грн., заборгованість з компенсації за невикористані відпустки 4 599,93 грн., індексацію оплати праці в межах прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб 6 468,93 грн., середнього заробітку за 1 день затримки розрахунку 1 556,35 грн. та моральну шкоду 3 200,00 грн.; стягнути на його користь компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Ухвалюючи судове рішення, місцевий суд вважав, що доводи позивача щодо порушення його трудових прав в частині нарахування належної заробітної плати за травень - липень 2015 року, та як наслідок, невиплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 29 840,21 грн., заборгованості по вихідній допомозі в розмірі 9 800,87 грн. та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4 599,93 грн, виходячи з посадового окладу 45 600,00 грн. є необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами по справі. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що введення в дію нових штатних розкладів узгоджується з вимогами ст. 64 ГК України, згідно якої підприємства, установи, організації самостійно визначають свою організаційну структуру, встановлюють чисельність працівників та штатний розпис. Крім того, суд вважав встановленим, що позивач був ознайомлений з Наказом № 2 від 26.02.2015 р. в день його видачі, однак відмовився ставити свій підпис за наслідками такого ознайомлення, у зв`язку з чим відповідачем було складено відповідний Акт №1 від 26.02.2015 року, яким зафіксовано факт відмови позивача від ознайомлення з данним наказом.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення індексації оплати праці в розмірі 6 468,93 грн., суд першої інстанції виходив з того, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право на стягнення належної йому суми індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня, то позовні вимоги в цій частині суд вважав безпідставними та необґрунтованими.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем відсутня, то не підлягає стягненню на користь позивача з відповідача компенсація за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Натомість вважав, що оскільки судом було безспірно встановлено, що розрахунок належних до виплати позивачу сум відповідачем було проведено з затримкою в один день, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1540,22 грн., виходячи з розміру заробітної плати позивача за червень-липень 2015 року.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції рахував, що діями позивача, які полягали у затримці розрахунку при звільненні на один день були порушені трудові права позивача, і з урахуванням принципів розумності на справедливості, дійшов висновку про необхідність задоволення вимог частково і стягнення моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в рішенні, з наступних підстав.

Статтею 2 КЗпП України одночасно передбачено і право громадянина на працю і право на отримання за працю заробітної плати не нижче встановленого державою мінімального розміру. Працівники реалізують право на працю шляхом укладання трудового договору на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу.

Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Згідно, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Як вбачається з відповіді на вимогу про виплату заборгованості позивача, фінансування заробітної плати працівників відповідача здійснюється засновником в іноземній валюті та виплата проводиться шляхом перерахунку іноземної валюти в гривню відповідно до курсу НБУ.

Згідно зі ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної палат залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, засновником ТОВ «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ» є нерезидент - ТОВ «Оксельтон Ентерпрайзіс Лімітед» (т.1, а.с.82-87).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України.

Статтею 65 ГК України визначено, що на всіх підприємствах, які використовують найману працю, між власником або уповноваженим ним органом і трудовим колективом або уповноваженим ним органом повинен укладатися колективний договір, яким регулюються виробничі, трудові та соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства. Вимоги до змісту і порядок укладення колективних договорів визначаються законодавством про колективні договори.

До умов колективного договору відносяться, зокрема, умови визначення та розміри заробітної плати працівників.

Листом Міністерства соціальної політики України № 923/13/84-13 від 22.08.2013 р. зазначено, що саме в колективному договорі обумовлюються розміри заробітної плати працівників, при цьому заробітна плата повинна виплачуватися у гривнях.

Оскільки фінансування заробітної плати працівників здійснюється засновником в іноземній валюті, виплата заробітної плати проводиться шляхом перерахунку іноземної валюти в гривню відповідно до курсу НБУ.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом № 1 від 02.02.2015 р. ТОВ «КАРМЕН - ТРЕЙДІНГ» було затверджено штатний розклад, відповідно до якого посадовий оклад головного бухгалтера, тобто позивача становить 45600,00 грн. (т.1, а.с.12,13).

Відповідно до Наказу № 2 від 26.02.2015 р. було затверджено новий штатний розклад, який вступав в дію з 01.05.2015 р., відповідно до якого посадовий оклад головного бухгалтера становить 1 381 EUR, що виплачувався з відповідним перерахунком відносно гривні за курсом на момент виплати (т.1, а.с.48,49), тобто у травні - 31 672,06 грн., червні - 32510,68 грн., липні - 33 556,44 грн.

Введення в дію нових штатних розкладів узгоджується з вимогами ст. 64 ГК України, згідно якої підприємства, установи, організації самостійно визначають свою організаційну структуру, встановлюють чисельність працівників та штатний розпис.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач з Наказом № 2 від 26.02.2015 р. був ознайомлений в день його видачі, однак відмовився ставити свій підпис за наслідками такого ознайомлення, у зв`язку з чим відповідачем було складено Акт № 1 від 26.02.2015 р., яким зафіксовано факт відмови позивача від ознайомлення з даним наказом (т. 1, а.с.54). Даний висновок узгоджується з матеріалами справи та підтверджується наявними у справі доказами.

Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про неналежний аналіз показів свідків з щодо цих обставин, оскільки свідок ОСОБА_4 була попереджена про кримінальну відповідальність, а її показання у сукупності узгоджуються з наявними у справі письмовими доказами.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач був належним чином ознайомлений зі зміною штатного розкладу від 26.02.2015 р., а доводи позивача щодо порушення його трудових прав в частині нарахування належної заробітної плати за травень - липень 2015 року, виходячи з посадового окладу 45 600,00 грн. і відповідно, невиплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 29 840,21 грн., заборгованості по вихідній допомозі в розмірі 9 800,87 грн. та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4 599,93 грн, є необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами по справі.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення індексації, оскільки під час розгляду справи судом доказів існування заборгованості по заробітній платі або несвоєчасності її виплати прозивачу за весь період його роботи, як він просить у позові надано не було.

Правильним на думку колегії суддів є, також, висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог про стягнення компенсація за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку, у зв`язку з відсутністю заборгованості по заробітній плати перед позивачем.

Що ж стосується висновків суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку про звільненні за один день, виходячи з розміру нарахованої і виплаченої заробітної плати за червень-липень 2015 року та стягнення моральної шкоди в розмірі 500, 00 грн., то на думку колегії суддів вони, також, є цілком правильними і законними, зробленими на підставі вірно застосованих норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм при вирішення питання про відмову у прийнятті заяв про доповнення позовних вимог від 22.07.2016 року та 28.11.2016 року, а також про відмову у призначенні по справі експертизи, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд при розгляді даних клопотань позивача дотримався вимог чинного процесуального законодавства і обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду першої інстанції, також, не спростовують, а тому до уваги прийняті бути не можуть, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, що маються в матеріалах справи на розсуд позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обгрунтоване рішення про задоволення позову частково, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, яке слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Є.М. Суханова

С.В.Лівінський