Провадження № 6/761/1199/2019
У Х В А Л А

25 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мальцев Д.О.,

при секретарі Чугаєвій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Фесик Марії Олексіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, боржник - ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Фесик Марія Олексіївна (далі по тексту - приватний виконавець) звернувся до суду із поданням, відповідного до якого просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - боржник) без вилучення паспортного документа, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок, - до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 755/1818/19 від 12.07.2019 про стягнення заборгованості за договором позики на користь ОСОБА_2 (далі по тексту - стягувач).

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавче провадження № 59879237 щодо виконання виконавчого листа № 755/1818/19, виданого 12.07.2019 Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики. Проте станом на день звернення приватного виконавця до суду з вказаним поданням, боржником в добровільному порядку рішення суду не виконано, заборгованість не погашено, а вжиті приватним виконавцем заходи не призвели до виконання рішення суду боржником. Зокрема, приватний виконавець зазначає, що боржник регулярно перетинає кордон України на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, з чого слідує, що у останнього наявні кошти на придбання квитків та здійснення поїздок за кордон України, в тому числі й на авіаквитки, адже в розширеній відповіді зазначено, що останній раз боржник перетнув кордон 06.09.2019 з м. Києва. Крім того, в процесі примусового виконання рішення суду приватному виконавцю стало відомо, що боржнику на праві власності належить 50 % корпоративних прав товариства з обмеженою відповідальністю (і.п.н. - НОМЕР_1 ), загальною вартістю 2 500,00 польських злотих, основним видом діяльності якої є діяльність пов`язана з консалтингом у сфері господарської діяльності.

Зазначені відомості дають підстави вважати, що боржник отримує дохід, разом з тим, рішення суду повністю або частково не виконує, хоча таку можливість має.

З врахуванням наведеного, боржник протиправно ухиляється від виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду, у зв`язку з чим, приватний виконавець був вимушений звернутись до суду із вказаним поданням.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлений належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності приватного виконавця на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Фесик Марії Олексіївни знаходиться виконавче провадження № 59879237 щодо виконання виконавчого листа № 755/1818/19, виданого 12.07.2019 Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 83 370, 00 грн. основного боргу, 1247, 13 грн. відсотків, 12 419, 89 грн. процентів.

Постановою приватного виконавця від 22.08.2019 відкрито виконавче провадження, якою боржника, окрім виконання рішення суду, зобов`язано подати декларацію про доходи й майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копію постанови направлено за адресою проживання боржника, що вказана у виконавчому документі рекомендованим листом № 430.

Постановами приватного виконавця від 22.08.2019 накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а також коштів боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат на виконавчого провадження, що становить 108087,13 грн.

Крім того, приватним виконавцем були направлені запити до відповідних державних органів та банківських установ з метою з`ясування наявності коштів, рухомого або нерухомого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України за № від 09.09.2019, інформація стосовно сум доходу боржника, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО, - відсутня.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України за № від 09.09.2019, боржником припинено підприємницьку діяльність в статусі фізичної особи-підприємця.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 27.09.2019 та № від 27.09.2019, боржник не працює та не отримує пенсію на території України.

Згідно відповіді AT «Укрсиббанк» від 28.08.2019 № 654/1554965, на момент накладення арешту залишок коштів складає: 0,00 EUR, 24,79 UAH, 0,00 UAH, 0,00 USD, 0,00 EUR, 0,00 UAH, 0,00 USD

Згідно відповіді AT «Кредобанк» від 31.08.2019 № 52-6974бт/19, станом на 28.08.2019 залишок коштів на рахунку № НОМЕР_2 (980) - 0,00.

Згідно інших відповідей, наданих діючими банками, відкриті боржником рахунки у вказаних банківських установах відсутні.

Крім того, згідно відповіді з ІС ДП «НАІС» від 10.10.2019, зареєстровані за боржником на праві власності транспортні засоби відсутні.

Згідно відповіді Держгеокадастру у Київській області від 12.09.2019 № 8-10-0.222.11816/2-19, відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах Київської області за боржником відсутні.

Відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за №103/8241/34/4 від 11.09.2019, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 14 приватний будинок.

Актом приватного виконавця від 03.09.2019 року під час здійснення фізичного виходу до місця реєстрації Боржника встановлено та зафіксовано, що боржник тривалий термін (понад п`ять років) не проживає та не з`являвся за адресою, вказаною у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ); місцезнаходження та перебування боржника невідомо (див. додаток 1 стр. 77-79).

Зазначену обставину також підтверджує в своїх поясненнях від 03.09.2019 ОСОБА_3 (колишня дружина боржника). З пояснень останньої також вбачається, що боржник тривалий термін (понад п`ять років) не проживає та не з`являвся за вказаною адресою.

З врахуванням наведеного, з матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем вчинено всіх можливих заходів в межах своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», направлених на розшук майна боржника та примусове виконання рішення суду.

При цьому, як вбачається з відомостей ІС ДП «НАІС» від 28.08.2019, а також листа Головного центру обробки спеціальної інформації № 0.184-34774/0/15-19-Вих від 01.10.2019, боржник перетинав кордон України на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 .

Також приватним виконавцем було встановлено, що відповідно до Довідки Національного судового реєстру Польщі (№ KRS: НОМЕР_4 ) від 23.03.2019 боржнику на праві власності належить 50 % корпоративних прав товариства з обмеженою відповідальністю (ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_1 ), загальною вартістю 2 500,00 польських злотих, основним видом діяльності якої є діяльність пов`язана з консалтингом у сфері господарської діяльності.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 1 Розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

При цьому, статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" ("Ignatov v. Bulgaria", 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст. 2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі "Хлюстов проти Росії" ("Khlyustov v. Russia" від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано "автоматично", тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та виконавчого провадження, боржник у наданий приватним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду, заборгованість не погасив і не вчинив жодних дій для її погашення, а тому суд може розглядати, зазначені дії як ухилення від погашення існуючої заборгованості. Крім того, вжиті приватним виконавцем заходи, спрямовані на виконання виконавчого листа не досягли бажаного результату.

Судом встановлено, що боржнику на праві власності належить 50 % корпоративних прав товариства з обмеженою відповідальністю загальною вартістю 2 500,00 польських злотих, боржник має можливість виїжджати за кордон, разом з тим жодних дій щодо виконання рішення суду в добровільному порядку не вчиняє. При цьому, станом на день звернення з вказаним поданням до суду боржник має заборгованість в загальному розмірі 109 408, 32 грн.

Під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що боржник має можливість виконати рішення повністю або частково, разом з тим, жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, не вчиняє, а отже свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

При цьому, судом також враховано наявність ризику того, що боржник може залишити територію України, не погасивши вказаної заборгованості.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження боржника у праві виїзду за межі України відповідає вказаним критеріям, зокрема, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, сприятиме виконанню рішення суду, а тому подання приватного виконавця є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 37, 352-355, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Фесик Марії Олексіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, боржник - ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок, - до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 755/1818/19 від 12.07.2019.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: