АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року

м. Чернівці

справа № 715/2646/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д. Г.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , Старововчинецька сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», державний реєстратор Чернівецької міської ради Карвацька Галина Федорівна

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Григорчак Ю.П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 9 серпня 2007 року № 67 про передачу у власність ОСОБА_2 житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 , в 1/ 4 частці;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які знаходяться по АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 виконавчим комітетом Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 10 серпня 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Старововчинецької сільської ради від 09 серпня 2007 року №67, в 1/4 частці;

- визнати недійсним іпотечний договір серії BKA/366903, посвідчений 2 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Кінащук Н.М., в 1/4 частці;

- вилучити з Державного реєстру іпотек відомості про перебування в іпотеці нерухомого майна - житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

- вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210) відомості про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») права власності на господарство, яке знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку господарства, яке знаходиться по АДРЕСА_1 та до складу якого входять: житловий будинок, загальною площею 90,40 кв.м., житловою площею 53,80 кв.м., сараї літ. «Б», «Г», «Ж», «З», «И», літня кухня літ. «В», гараж літ. «Д», убиральня літ. «К», вимощення №І, огорожа №1, 2, 3, вартістю 26 781 гривень.

Позивачка посилалася на те, що оскаржуваним рішенням Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 9 серпня 2007 року № 67 та виданим на підставі цього рішення свідоцтвом про право власності на ім`я ОСОБА_2 було порушено її права, як співвласника нерухомого майна - житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 , оскільки 1/4 частка вказаного майна належить їй як члену колишнього колгоспного двору.

Вважала, що з вищевикладених підстав підлягає визнанню недійсним і іпотечний договір від 2 жовтня 2007 року, предметом іпотеки якого є спірний житловий будинок та господарські будівлі та який укладений її батьком ОСОБА_2 з ПАТ КБ «ПриватБанк» без відома та згоди співвласників вказаного нерухомого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано частково неправомірним та скасовано рішення Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 9 серпня 2007 року № 67 про передачу у власність ОСОБА_2 житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 , в 1 /4 частці.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які знаходяться по АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 виконавчим комітетом Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 10 серпня 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Старововчинецької сільської ради від 9 серпня 2007 року №67, в 1/4 частці.

Визнано недійсним іпотечний договір серії BKA/ НОМЕР_1 , посвідчений 2 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Кінащук Н.М., в 1/4 частці.

Вирішено вилучити з Державного реєстру іпотек відомості про перебування в іпотеці нерухомого майна - житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Вирішено вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210) відомості про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на господарство, яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку господарства, яке знаходиться по АДРЕСА_1 та до складу якого входить: житловий будинок, загальною площею 90,40 кв.м., житловою площею 53,80 кв.м., сараї літ. «Б», «Г», «Ж», «З», «И», літня кухня літ. «В», гараж літ. «Д», убиральня літ. «К», вимощення №І, огорожа під номерами 1, 2, 3, вартістю 26781 гривня.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що господарство, яке знаходиться по АДРЕСА_1 відносилося до категорії колгоспних дворів, а отже належить на праві власності всім членам вказаного колгоспного двору, які проживали у ньому станом на 1991 рік.

Також суд виходив з того, що укладаючи з ПАТ КБ «ПриватБанк» іпотечний договір від 2 жовтня 2007 року, відповідач ОСОБА_2 порушив права та інтереси членів колгоспного двору, оскільки розпорядився їх частками у вказаному майні, в тому числі і часткою, належною позивачці, без їх відома та згоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що на момент укладення іпотечного договору єдиним власником спірного нерухомого майна був ОСОБА_2 та звертає увагу на те, що неповнолітніх або малолітніх дітей у вказаному будинку на той період не було зареєстровано.

АТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що в технічному паспорті зазначено, що спірний житловий будинок належить до індивідуального жилого фонду.

Позивачкою не надано свідоцтва про право власності, у якому відповідно до вимог «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу», затвердженої 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР, вказувалось би про те, що будинок належить колгоспному двору і було зазначено голову цього двору.

Посилається на те, що позивачкою пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Посилається на те, що аргументи АТ КБ «ПриватБанк», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , зазначає, що належність господарства, яке знаходиться по АДРЕСА_1 до категорії колгоспних дворів, підтверджено належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Також вказує, що позивачкою не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до свідоцтва про право власності від 10 серпня 2007 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 серпня 2007 року №15639903 (а.с.18-19 т.1).

З довідки Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 22 грудня 2017 року №1666 вбачається, що станом на 1991 рік господарство, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , відносилось до категорії колгоспних дворів (а.с. 23 т.1).

З витягу з погосподарської книги вбачається, що станом на 1991 рік в зазначеному вище будинку проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 25 т.1).

2 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М. за № 6708 Предметом іпотеки за цим договором є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 44 т.1).

17 жовтня 2016 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Карвацька Г. Ф. провела державну реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок за ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31894372 (а.с.43 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково з наступних підстав.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до частини 1 статті 120 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

При цьому за змістом частини 2 статті 123 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував наступного.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/4 частку господарства, яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із мотивувальної частини судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про належність вказаного спірного житлового будинку станом на 1991 рік до суспільної групи - колгоспний двір, частки у майні якого належали його членам, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Враховуючи суб`єктів, об`єкт та зміст вказаних відносин, спірними матеріальними правовідносинами в цьому випадку є правовідносини щодо здійснення права спільної сумісної власності.

За нормами ЦПК України «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Отже, належними відповідачами у спорі щодо здійснення права спільної сумісної власності є співвласники спірного майна.

Разом з тим, задовольняючи позов та визнаючи за позивачкою право власності на ј частку вищевказаного нерухомого майна, суд першої інстанції вирішив питання про права ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які згідно обставин зазначених в позовній заяві є співвласниками спірного нерухомого майна, не залучивши їх до участі у справі в якості відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що вирішення інших позовних вимог залежить від вирішення питання про розмір частки позивачки у майні колишнього колгоспного двору.

Згідно з частиною 1 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання про залучення до участі у справі вищевказаних осіб, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 367 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Суд першої інстанції також не врахував, що позивач обрав неефективний спосіб судового захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалася на те, що вона є співвласником житлового будинку та господарських будівель, які знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно в 2016 році зареєстроване на праві власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31894372 (а.с.43 т.1).

За таких обставин належним способом захисту є пред`явлення позивачкою віндикаційного позову.

Отже позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач просить застосувати неналежний спосіб захисту.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією , яку Верховний Суд виклав в постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у позові.

З платіжного доручення від 21 червня 2019 року №PROM1BV09E вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк», за подання до суду апеляційної скарги сплатило судовий збір в сумі 1057 гривень 20 копійок (а.с.291 т.1).

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 1057 гривень 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним правочину, визнання права власності на частку у колгоспному дворі, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вилучення відомостей з Державного реєстру іпотек та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1057 гривень (одну тисячу п`ятдесят сім) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 3 вересня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна