РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року м. Рівне

Справа № 556/1145/17

Провадження № 22-ц/4815/1253/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс", Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант",

за участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Чорнієм Миколою Степановичем, на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області в складі судді Котик Л.О. від 21 червня 2019 року, проголошене в 9 год. 30 хв. в смт. Володимирець, дата складання повного судового рішення 1 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивує тим, що 6.01.2017 року відповідач, керуючи автомобілем марки "KIA CERATO", реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин у Володимирецькому районі, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з належним їй на праві володіння і користування автомобілем марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зазнав значних механічних пошкоджень.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТОВ "Автокредит Плюс" 12.01.2017 року нею було подано страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого та заяву про страхове відшкодування.

Однак, станом на 21.07.2017 року страховик не повідомив її ні про розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП, ні про прийняте рішення, в зв`язку з чим вона змушена була самостійно звернутись до ФОП ОСОБА_3 для визначення розміру шкоди.

Згідно звіту №17009 від 15.06.2017 року про оцінку майна розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП становить 86991,96 грн.

Вартість послуг з оцінки автомобіля, згідно квитанції до прибуткового касового ордера №17009 від 24.05.2017 року складає 1 976 грн.

Також, враховуючи, що після ДТП автомобіль був не на ходу, вона була змушена власними коштами оплатити послуги його евакуації до місця ремонту в сумі 1100 грн.

Вважає, що своїми діями ОСОБА_2 завдав їй моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного їй майна, яку вона оцінює у 10000 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду в розмірі 90067 грн. 96 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 грудня 2018 року залучено до участі в даній справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ТОВ "Автокредит Плюс" та ТДВ "Страхова компанія "Альфа Гарант".

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 57749,49 грн. матеріальних збитків та 5000 грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9778,68 грн. судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що позивачем доведено факт заподіяння шкоди автомобілю марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким вона користувалась на відповідній правовій підставі, та винну поведінку відповідача, яка знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди.

Також, суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 , позивачу завдано і моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях та порушення нормальних (звичних) умов проживання останньої у своєму повсякденному житті.

У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Чорній М.С. покликається на незаконність рішення суду в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що право володіння нерозривно пов`язане з правом власності та не може існувати, здійснюватися окремо від права власності, а тому у ОСОБА_1 , яка не є власником пошкодженого транспортного засобу, відсутні правові підстави для отримання відшкодування від відповідача та страховика.

Судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин норми ст. 1194 ЦК України, на яку посилався відповідач, та не враховано судову практику Великої Палати Верховного суду, зокрема постанову №14-176 цс 18 від 4.07.2018 року, згідно якої якщо особа, якій завдана шкода, не зверталася до страховика завдавача шкоди та не отримувала його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явила відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення її позовних вимог.

Таким чином, рішення суду про стягнення матеріальних збитків з відповідача є передчасним, так як позивач не зверталася до страховика для відшкодування збитків, а розмір заявлених вимог в частині стягненням матеріальної шкоди не перевищує ліміту страхового відшкодування, який становить 100000 грн. на одного потерпілого, тобто страховик цілком міг покрити матеріальні збитки позивача.

Вважає, що оскільки, позивачем не підтверджено строк і законність володіння транспортним засобом, та не обґрунтовано, чому пошкодження чужого автомобіля вплинуло на зміну її способу життя і чому саме їй завдано моральну шкоду, суд неправомірно стягнув з відповідача на її користь моральну шкоду.

Крім того, судом без наведення будь-яких розрахунків та застосування пропорційності розподілу судових витрат стягнуто їх з відповідача в розмірі 9778,68 грн.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі наданих сторонами доказів, яким надана правильна оцінка. З покликанням на ряд правових позицій Верховного Суду, просить його залишити без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 6.01.2017 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "KIA CERATO", реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

Вказані обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 5.11.2013 року власником транспортного засобу марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ТОВ "Автокредит Плюс".

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Отже, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, з висновком якої погодився Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц.

Встановивши, що ОСОБА_1 управляла транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вона правомірно володіла цим майном, а тому має право на відшкодування завданої майнової шкоди.

З огляду на викладене необґрунтованим є посилання представника відповідача у апеляційній скарзі на те, що у позивача відсутнє право вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "KIA CERATO", реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у ТДВ СК «Альфа Гарант» на підставі та умовах договору загальнообов`язкового страхування за полісом від 29 вересня 2016 року АК/1332922, з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, у розмірі 100 000, 00 грн., франшиза-0.

Згідно розрахунку страхового відшкодування, складеного ТДВ СК «Альфа Гарант» на підставі звіту про розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу від 24 квітня 2017 року № 41-D/28/9, величина вартості відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування зносу складає 178908,22 грн., з урахуванням зносу деталей, що замінюються-100 276,26грн., ринкова вартість т/з на момент настання ДТП-72 143,47грн. та на підставі звіту №47-R/31/19 від 28.04.2017 року ринкова вартість вищевказаного пошкодженого транспортного засобу (рештків) становить 39 824,9грн. (а.с.96)

Вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, понесених витрат на оплату евакуатора задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів(далі Закон № 1961-IV) визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

В п. 15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У зв`язку з тим, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 перевищили вартість даного транспортного засобу до моменту настання ДТП, тому пошкоджений автомобіль страховою компанією було визнано фізично знищеним.

ТДВ СК «Альфа Гарант» визнало зазначену ДТП страховою подією й на підставі ч.2 ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та страхового акта № ЦВ/17/0117 здійснило виплату страхового відшкодування власнику автомобіля марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 ТОВ "Автокредит Плюс" у сумі 32 318, 47 грн. без ПДВ. (72 143,47 - 39824,99) (а.с.96,97).

Вказані обставини підтвердив в апеляційному суді і представник позивачки.

ТОВ "Автокредит Плюс" із зазначеним розміром страхового відшкодування погодився, розмір виплаченого йому страхового відшкодування не оспорював.

Апеляційний суд вважає, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 , в порядку ст.1194 ЦК України, матеріальної шкоди суд не вбачає, оскільки пошкоджений автомобіль є фізично знищений, його власнику виплачено страхове відшкодування, розмір матеріальних збитків не перевищує ліміту страхового відшкодування за страховим полісом. Позивач, за згодою власника не позбавлена можливості реалізувати фізично знищений транспортний засіб шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту.

Обґрунтовуючи розмір збитків, ОСОБА_1 посилалася на звіт про оцінку майна №17009 від 31.05.2017 року, складеного на її замовлення оцінювачем ОСОБА_3 , відповідно до якого, станом на 31.05.2017року вартість матеріального збитку, завдану автомобілю марки "DAEWOO MATIZ", реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП складають 86991,96грн.

Вказаний звіт не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки розмір матеріальної шкоди був визначений експертом станом на 31 травня 2017 року, а не на день отримання автомобілем пошкоджень 6.01.2017 року, при визначенні ринкової вартості автомобіля марки "DAEWOO MATIZ", в непошкодженому стані оцінювачем застосовано курс долара США із розрахунку 26,12грн. за 1 долар США,( хоча курс гривні на дату оцінки оцінювач у загальних положеннях звіту вказав 26,55грн. за 1 долар США), а не з існуючого на дату ДТП 27,20грн. за 1 долар США, що є наслідком невірного визначення ринкової вартості непошкодженого автомобіля, його вартості відновлювального ремонту та величини вартості матеріального збитку та свідчить про невідповідність цього звіту вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092.

За наведеного, суд першої інстанцій не перевірив доводів позову та заперечень відповідача, не дав належної оцінки звіту про оцінку майна №17009 від 31.05.2017 року та прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення збитків, до яких помилково включив понесені ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг оцінювача у сумі 1976 грн., які відповідно до ст.133 ЦПК України відносяться до судових витрат .

Відповідно до ст.29 Закону № 1961-IV передбачено вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу.

До цього переліку включено відшкодування, зокрема витрат, пов`язаних з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги про стягнення понесених витрат на евакуацію у сумі 1100грн. пошкодженого транспортного засобу не підлягають стягненню із ОСОБА_2 , оскільки, виплачене власнику майна страхове відшкодування не перевищує ліміту за договором та, у відповідності до ст.ст.29,30 Закону № 1961-IV, їх має відшкодовувати ТДВ СК «Альфа Гарант», а таких вимог до страховика ОСОБА_1 не заявляла.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За таких обставин, з урахуванням наявності вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач та вказує у позовній заяві, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що судобґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь позивачки моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призводить до її збагачення.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

При подачі позову позивачкою сплачено 1540,68 грн. судового збору, 1976 грн. - за проведення оцінки, 630 грн. - за оголошення в газету та 7608 грн. - за надану правничу допомогу.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди та частковим задоволенням моральної шкоди, то понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору у сумі 1220,68 грн. (1540,68- (640:2)) та по сплаті проведеної оцінки оцінювачем ОСОБА_3 стягненню з відповідача не підлягають. З відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати, понесені по сплаті судового збору у сумі 320 грн., 630 грн. - витрати за подачу оголошення в газету та 2000грн. - за надану правничу допомогу.

Відповідачем при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1920 грн. В зв`язку із залишенням в силі рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, відшкодуванню позивачкою для відповідача підлягає судовий збір лише у розмірі 960грн.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати по справі у загальній сумі 1990грн. (320+630+2000=2950-960)

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст. 23, 999, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником- адвокатом Чорнієм Миколою Степановичем, задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 червня 2019 року в частині стягнення матеріальної шкоди, витрат на евакуатора та судових витрат скасувати.

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс", Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та понесених витрат на евакуатора, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ) судові витрати у сумі 1990 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) грн.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 червня 2019 року суду в частині стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.