ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1702/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 02 липня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року позивач, звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 27.04.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 49/УА/0159309/2.1.5. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skoda Осtаvіа А5», державний номерний знак НОМЕР_1 . За умовами договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

13.01.2018 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Києві по вул. Азербайджанській, допустив зіткнення з транспортним засобом «Skoda Octavia A5», державний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до повідомлення про ДТП (Європротоколу), ОСОБА_1 визнано винним у цій ДТП.

ПАТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_2 в розмірі 39150 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом № АКУ7011090 в ПрАТ «СК «Перша», тому остання на підставі ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПАТ «СК «Країна» 33978,57 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 5171,43 грн. Таким чином у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 як винної особи на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5171,43 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2019 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «Країна» просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове, яким задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 5171,43 грн. Відповідно до ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Щодо повернення замінених деталей (складових транспортного засобу, що не можуть використовуватися за призначенням), то відповідач не довів, у кого саме знаходяться пошкоджені деталі та чи мають вони певну цінність.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 13 січня 2018 року на вул. Азербайджанській у місті Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки „Volkswagen Passat держзнак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки „Skoda Octavia А5" держзнак НОМЕР_1 , за кермом якого в момент зіткнення перебував ОСОБА_2

Автомобіль марки „Skoda Octavia А5", держзнак НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП, відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №49/УА/0159309/2.1.5 від 27 квітня 2017 року було застраховано в ПАТ „СК „Країна".

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 13 січня 2018 року (Європротоколом) ОСОБА_1 визнав себе винуватцем згаданої пригоди.

Внаслідок ДТП, за умовами договору, на підставі рахунку СТО, актів виконаних робіт до нього та договору-погодження страхового відшкодування, ПАТ „СК „Країна" виплатило страхувальнику страхове відшкодування в сумі 39150 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ „СК „Перша" згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_3 №7011090.

ПАТ „СК „Країна звернулося до ПрАТ „СК „Перша" з претензією на суму 39 150 грн., яка була частково задоволена (07 грудня 2018 року в порядку суброгації було сплачено страхове відшкодування у розмірі 33978,57 грн., нараховане згідно закону з врахуванням зносу замінених деталей).

ОСОБА_1 в добровільному порядку відмовився відшкодувати решту шкоди, завданої позивачу.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пред`являючи вимоги ПАТ „СК „Країна до ОСОБА_1 як до винуватця ДТП, страховик зобов`язаний також передати в його розпорядження усі пошкоджені складники ТЗ марки «Skoda Octavia А5», держзнак НОМЕР_1 , які були замінені під час відновлювального ремонту, а оскільки ці деталі відповідачу позивач не передав, а позовна заява не містить посилань на можливість такої передачі у випадку сплати ОСОБА_1 суми грошових коштів, то позовні вимоги є необґрунтованими.

Проте з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга).

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною першою статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом ст.ст. 993, 1194 ЦК України непокрита частина фактичних витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, підлягає стягненню з особи, з вини якої сталася ДТП.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди» (пункт 9), суд, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, має одночасно обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона позивача ствердила, що їй невідомо, чи мала місце фактична заміна пошкоджених деталей під час відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілого і заперечила передачу цих деталей позивачу.

В свою чергу відповідач не надав суду достатні та допустимі докази на підтвердження фактичної заміни пошкоджених деталей під час відновлювального ремонту транспортного засобу, те, що вони мають певну цінність, а також перебування складових транспортного засобу, що не можуть використовуватися за призначенням, у володінні позивача.

За відсутності у позивача складових транспортного засобу, що не можуть використовуватися за призначенням, у нього не виник обов`язок передати це майно після відшкодування збитків відповідачеві.

В свою чергу неможливість передачі цього майна позивачем відповідачеві після відшкодування збитків не припиняє обов`язок останнього відшкодувати непокриту частину фактичних витрат страховика, який виплатив потерпілому страхове відшкодування за договором майнового страхування в силу норм ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 993, 1194 ЦК України.

Відтак суд першої інстанції помилково не застосував наведені норми права та не врахував, що невідшкодована частина збитків позивача (непокрита частина фактичних витрат на виплату страхове відшкодування за договором майнового страхування) підлягає відшкодуванню відповідачем як винною особою.

Суд першої інстанції також помилково застосував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року в справі № 462/6105/16-ц, хоча рішення ухвалене за інших обставин справи - автомобіль позивача в результаті ДТП був фізично знищений, при визначенні розміру шкоди всупереч нормі ч.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ним не враховано, що відшкодовується різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП, при цьому ринкова вартість автомобіля після ДТП повністю покривала невідшкодовану страховиком частину завданої позивачу шкоди. При цьому позивач відчужив пошкоджений автомобіль, що унеможливило його передачу відповідачу.

Зважаючи на викладене, заявлений позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відтак оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У зв`язку з цим відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 4802,50 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (, 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А) 5171,43 грн. відшкодування завданої шкоди та 4802,50 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С.Гринчук

Т.О.Янчук