Справа № 456/185/19 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2564/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
Категорія:76
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 456/185/19

Провадження № 22-ц/811/2564/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» - Беренди А.М.в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2019 рокуу складі судді Янів Н.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» ( далі ТзОВ «Леоні») про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 100000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» № 904/ос від 14.12.2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 водія автотранспортних засобів 14.12.2018 р. у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» з 14 грудня 2018 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2018 року по 07.06.2019 року у розмірі 74 580 (сімдесять чотири тисячі п`ятсот вісімдесять) гривень 74 копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» на користь держави судовий збір у розмірі 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» - Беренда А.М.подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог незаконним та необґрунтованим, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує, що за час своєї трудової діяльності, ОСОБА_1 періодично порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Зазначає, що 13.12.2018 року близько 17.00 год. під час перезміни водіїв автобусів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 раптово наніс удар кулаком у район скроні голови працівнику ТОВ Леоні. На підставі вищенаведеної ситуації ОСОБА_1 було оголошено догану, про що було видано наказ № 85/с від 14.12.2018 року.

Зазначає, що наслідком вищевказаного інциденту було відкрито кримінальне провадження. Тому, враховуючи те, що між ОСОБА_1 Та ОСОБА_2 відбувався конфлікт, в результаті якого працівник ТОВ «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» отримав тілесні ушкодження, начальник служби транспортного забезпечення ОСОБА_3 зобов`язав ОСОБА_1 з`явитися у відділ безпеки ТОВ «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» для надання пояснень щодо інциденту. Однак, ОСОБА_1 відмовився виконувати розпорядження керівника та не з`явився у відділ безпеки для дачі пояснень, що в результаті унеможливило визначення підприємством причин конфлікту та прийняття заходів з метою усунень таких конфліктних ситуацій. Відтак, враховуючи попередню роботу ОСОБА_1 , позивачу було оголошено наказ № 904/ос від 14.12.2018 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Вказує, що твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 скористався своїм правом та відмовився від надання пояснень щодо конфлікти між ним та ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки: ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення керівнику відділу персоналу, які відбиралися відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення, а звільнення позивача відбулося через невиконання вимоги безпосереднього керівника з`явитися у відділ безпеки підприємства для надання пояснень, що мало місце після оголошення ОСОБА_1 догани.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2019 рокуу справі № 456/185/19 в частині: визнання незаконним та скасування наказу ТОВ «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» № 90/ос від 14.12. 2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 водія автотранспортних засобів 14.12.2018 року у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України; поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» з 14.12.2018 року; стягнення з ТОВ «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2018 року по 07.07.2019 року у розмірі 74580 грн. 40 коп., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що у відповідності до копії наказу № 06/к від 12.01.2015 р. позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з випробувальним терміном водієм автобуса у ТзОВ «Леоні».

Наказом № 85/с від 14.12.2018 р. ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни 13.12.2018р: водію автотранспортних засобів за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме дотримання правил ділового етикету у взаєминах з іншими працівниками та клієнтами підприємства оголошена догана.

Підставою для винесення даного наказу стали доповідна записка начальника служби транспортного забезпечення ОСОБА_3 від 14.12.2018 р., акт про відмову від написання пояснення ОСОБА_1 від 14.12.2018 р.

Також встановлено, що за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ОСОБА_2 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 0001713 від 13.12.2018р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, яке неодноразово постановою слідчого закривалось, після чого постанова про закриття скасовувалась прокурором та судом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 904/0с «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 » за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку п.4.1.1 невиконання розпоряджень роботодавця та невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором водієм автотранспортних засобів ОСОБА_1 , а саме відмови виконати вимогу безпосереднього керівника ОСОБА_3 , з`явитися у відділ безпеки для надання пояснень щодо інциденту, який мав місце 13.12.2018р. близько 17 год. Враховуючи вищенаведене, а також те, що до водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани наказано звільнити з роботи ОСОБА_1 14.12.2018 р. у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст. 40 КЗПП України.

Підставою для винесення даного наказу стали доповідна записка начальника служби транспортного забезпечення ОСОБА_3 від 14.12.2018 р., акт про відмову від написання пояснення ОСОБА_1 від 14.12.2018 р, наказ № 85/с від 14.12.2018 р. про винесення догани ОСОБА_1 .

Визнаючи звільнення ОСОБА_1 незаконним суд першої інстанції виходив з наступного.

Відоповдіно до ч.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення. Однак, позивача, всупереч вищевикладеним вимогам закону наказом № 904/ос від 14.12.2018р. про звільнення за п.3. ст. 40 КЗпП України було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те ж саме порушення, за яке до нього вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Згідно з ст. 149 КЗпП України позивачу було запропоновано надати письмові пояснення по суті порушення трудової дисципліни, що мало місце 13.12.2018 р. Від надання таких пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що було складено акт про відмову від пояснення, який підписано у тому числі начальником служби транспортного забезпечення ОСОБА_3 . Таким чином, невиконання розпорядження начальника служби транспортного забезпечення ОСОБА_3 з приводу з`явлення та надання пояснень по суті інциденту за який його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності не може розцінюватись як порушення трудової дисципліни, оскільки своє право щодо надання пояснень з приводу інциденту позивач реалізував раніше шляхом відмови у їх наданні, про що начальнику Маланяк П.П. було відомо.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У відповідності до ч.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пункті 22, постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України суд повинен з`ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Як встановлено судом ОСОБА_1 наказом № 904/ос від 14.12.2018р. про звільнення за п.3. ст. 40 КЗпП України було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те ж саме порушення, за яке до нього вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягннея середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 , районний суд прийшов до правильного висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 15 грудня 2018 року по 07 червня 2109 року в розмірі 74 580 грн. 40 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг систем УА ГмбХ» - Беренди А.М. - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді