КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/23392/17

провадження № 22-ц/824/13549/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Голуб С.А., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Київ від 06 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тал-інвест» про визнання договору недійсним та відшкодування збитків у подвійному розмірі, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тал-інвест» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування доводів позову зазначав, що 12 травня 2015 року між ним та ТОВ «Тал-інвест» був укладений договір про управління цінними паперами та (або) іншими фінансовими інструментами, та (або) грошовими коштами, зі змістом та умовами якого він не був у цілому ознайомлений, а підписав його лише з підстав умовляння представника ТОВ «Тал-інвест», який у усній розмові з ним обіцяв вигідні умови вкладення ним грошових коштів до товариства. Так, при умові вкладення ним грошових коштів строком на 1 (один) рік, він матиме значно більші відсотки, ніж обіцяють банки, та за його бажанням - їх повернення не у національній валюті, а у будь-якій іноземній валюті, наприклад, доларах США, що його й зацікавило, оскільки володів готівковими грошовими коштами та мав бажання їх вкласти на депозитний рахунок для отримання прибутку (процентів), за наслідком чого й на підставі усних роз`яснень та переконань указаної особи погодився на укладення такого договору. Тобто, він довірився особі на його переконання про пропозицію фінансового характеру, яка його зацікавила, й зважаючи на похилий вік та вади зі слухом, довірився такій особі на його переконання й підписав договір та почав вносити на користь відповідача готівкові кошти протягом травня 2015 року по квітень 2016 року у загальній сумі 700 000 грн, які проводив частинами: спочатку 300 000 грн, а потім ще 400 000 грн рівними платежами по 100 000 грн відповідно, усього на рахунок ТОВ «Тал-інвест» здійснив 5 (п`ять) платежів. Проте, у обумовлений річний строк йому не повернули не лише обіцяні відсотки, а й вкладені грошові кошті - 700 000 грн. Він неодноразово звертався до ТОВ «Тал-інвест» із вимогою про сплату відсотків у іноземній валюті за вкладеними ним грошовими коштами, проте отримував відмову із роз`ясненням про відсутність прибутку компанії тощо, після чого просив повернути вкладені ним грошові кошті, однак і ця вимога не була відповідачем задоволена. Після чого він зрозумів, що до нього з боку відповідача був застосований обман, оскільки ТОВ «Тал-інвест» умисно ввело його в оману щодо істотних умов договору, тому на його думку згідно із статтею 230 ЦК України укладений між ними договір має бути визнаний недійсним. А оскільки відповідач застосував обман, він за правилом частини 3 статті 230 ЦК України зобов`язаний відшкодувати йому збитки у подвійному розмірі - 1 400 000 грн (700 000 грн х 2 = 1 400 000 грн), що й стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Київ від 06 серпня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тал-інвест» про визнання договору недійсним та відшкодування збитків у подвійному розмірі відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

Указував, що всі надані позивачем до місцевого суду докази свідчили про застосування відповідачем обману щодо істотних умов та зобов`язань сторін при укладені оспорюваного договору.

02 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від директора ТОВ «Тал-інвест» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Зазначав, що позивач був обізнаним про умови виконання договору управління та свідомо і умисно викривляв обставини щодо його укладення та виконання, а показання свідка ОСОБА_2 , які були надані в суді першої інстанції не відповідають показам, які зазначені позивачем в апеляційній скарзі.

28 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомляв.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що обставини укладення позивачем угоди під впливом обману не доведені, відповідач позивача навмисно не вводив в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому останнім укладена саме та угода, яку він дійсно мав намір укласти. Зазначена угода не суперечить законові, іншим актам законодавства, а позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для її укладення, його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, а тому правових підстав для визнання правочину недійсним на підставі частини 1 статті 230 ЦК України у суду немає.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 12 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Тал-інвест» був укладений договір про управління цінними паперами та (або) іншими фінансовими інструментами, та (або) грошовими коштами № УУ1/15 , за умовами якого установник управління, тобто ОСОБА_1 передає управителю, тобто ТОВ «Тал-інвест» в управління на певний строк активи, а управитель зобов`язується за винагороду здійснювати від свого імені управління переданими йому активами в інтересах установника управління згідно з умовами цього договору.

Сторонами була укладена Інвестиційна декларація від 12 травня 2015 року, як додаток (додаток № 1) до основного договору, що складає його невід`ємну частину, яка визначає напрями та способи інвестування за договором, відомості про структуру активів та обмеження, накладені на діяльність управителя. Відповідно до Переліку об`єктів управління (активами) (додаток № 2), що також складає його невід`ємну частину, визначено, що установник управління ОСОБА_1 передав управителю ТОВ «Тал-інвест» триста тисяч грн, та згідно із додатком № 3 до договору від 12 травня 2015 року, що складає його невід`ємну частину, визначений розрахунок винагороди управителя.

У подальшому між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 від 14 січня 2016 року до договору управління № УУ1/15 від 12 травня 2015 року, згідно з умовами якої сторони домовились про передачу ОСОБА_1 активів у вигляді грошових коштів у розмірі 100 000 грн управителю ТОВ «Тал-інвест».

21 січня 2016 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 2 до договору управління № УУ1/15 від 12 травня 2015 року, згідно із якою сторони домовились про передачу активів ОСОБА_1 у вигляді грошових коштів у розмірі 100 000 грн управителю ТОВ «Тал-інвест».

03 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Тал-інвест» була укладена Додаткова угода №3 до договору управління №УУ1/15 від 12 травня 2015 рок, згідно з якою сторони домовились про передачу активів ОСОБА_1 у вигляді грошових коштів у розмірі 100 000 грн управителю ТОВ «Тал-інвест».

25 квітня 2016 року між сторонами була укладена Додаткова угода №4 до договору управління №УУ1/15 від 12 травня 2015 року, відповідно до умов якої сторони домовились про передачу активів ОСОБА_1 у вигляді грошових коштів у розмірі 100 000 грн управителю ТОВ «Тал-інвест».

12 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Тал-інвест» була укладена Додаткова угода №5 до договору управління №УУ1/15 від 12 травня 2015 року, згідно з якою сторони домовились про передачу активів ОСОБА_1 у вигляді грошових коштів у розмірі 78 423,29 грн управителю -ТОВ «Тал-інвест».

12 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Тал-інвест» із заявою про припинення договору управління між сторонами, а також пропозицією від 01 березня 2017 року (вх. 010317/1 від 01 березня 2017 року), у якій він підтверджує своє рішення вважати 12 травня 2017 року кінцевою датою дії договору управління.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із позовом про визнання договору недійсним, ОСОБА_1 посилався на те, що представник ТОВ «Тал-інвест» ввів його в оману, оскільки з умовами договору в цілому позивач ознайомлений не був, а підписав оспорюваний договір лише з підстав умовляння представника ТОВ «Тал-інвест», який в усній розмові з позивачем обіцяв вигідні умови вкладення грошових коштів до товариства.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Такий висновок міститься в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі №755/3903/17.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту введення позивача в оману, для укладення з останнім договору про управління цінними паперами та (або) іншими фінансовими інструментами, та (або) грошовими коштами, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого суду є обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а отже, не підлягає скасуванню.

Посилання у скарзі на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність фактів, які б доводили, що відповідач ввів в оману позивача щодо умов договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Київ від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді С.А. Голуб

С.О. Журба