УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., перевіривши виконання вимог ст. ст. 27, 28, 30 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реєстрацію за місцем проживання та визначення місця проживання дитини,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 12.11.2019 року звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , за вимогами якого просить перереєструвати її за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 та визначити місце проживання її дитини ОСОБА_3 , якого перереєструвати з нею за вказаною адресою, або за адресою проживання батька дитини ОСОБА_2 .

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За нормою частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Змістом позовних вимог є реєстрація позивача за адресою: АДРЕСА_1 та визначення місця проживання дитини сторін по справі ОСОБА_3 стосовно реєстрації останнього, при цьому ОСОБА_1 зазначає, що вона з сином зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , відповідач проживає за адресою АДРЕСА_3 , разом з тим позивач вказує, що дитина мешкає з батьком, спору з відповідачем стосовно проживання дитини не має.

З урахуванням предмету доказування судом встановлено підстави, що для даної категорії справ законом встановлена виключна підсудність.

Так, перелік позовів для яких визначено виключну підсудність є вичерпним.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном, визначення порядку користування ним; про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, права користування нерухомим майном, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Отже, спори про поновлення порушених прав щодо здійснення реєстрації місця проживання відносяться до спорів, які пов`язані з правом позивача на проживання в квартирі та користування нерухомим майном, а тому на даний позов поширюються правила про виключну підсудність і тому повинен розглядатися за місцем знаходження спірного нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_4 .

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

З урахуванням викладеного позовна заява не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва, у зв`язку з чим підлягає передачі за належною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва, як суду на території юрисдикції якого знаходиться спірна квартира щодо якої поданий позов.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За викладених обставин, керуючись ст. ст. 19, 27, 28, 31, 260, 353 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу № 755/18186/19 (провадження № 2/755/6790/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реєстрацію за місцем проживання та визначення місця проживання дитини передати на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М.Виниченко