Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 717/1789/15-ц

провадження № 61-18281св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Вороновицька сільська рада Кельменецького району Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 19 квітня 2017 року, у складі колегії суддів Одинака О. О., Владичана А. І., Лисака І. Н.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області (далі - Вороновицька сільрада) про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є спадкоємцем першої черги за законом після свого батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначав, що ОСОБА_2 за життя успадкував житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном.

Приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Чернівецької області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - вказаний житловий будинок у зв`язку із ненаданням правовстановлюючого документа, про що 02 червня 2015 року винесено відповідну постанову.

Зазначав, що цей житловий будинок був побудований до 05 серпня 1992 року, його будівництво не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб, а тому, в силу положень абзацу 60 пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 24 травня 2001 року № 127 (в редакції, чинній на момент звернення в суд із позовом), не належить до самочинного будівництва.

Відсутність документів, підтверджуючих право власності на житловий будинок, унеможливлює оформлення ОСОБА_1 своїх спадкових прав у позасудовому порядку.

Вищенаведеним позивач мотивував наявність підстав для задоволення його позовних вимог.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року у складі судді Харабари І. В. позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, на майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку позначеного літерою «А-І» з добудовою, позначеною літерою «А'», підвалом, позначеним літерами «Пд» та сходами, позначеними літерами «а'», «а''», загальною площею 75,20 кв. м, житловою площею 53,60 кв. м, літньої кухні-сараю, позначеного літерою «Б», гаража, позначеного літерою «В», сараю позначеного літерою «Г», вбиральні, позначеної літерою «Д», огорожі, позначеної № 1-4, колонки, позначеної № 5 загальною вартістю 44 934 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач є спадкоємцем за законом усього майна ОСОБА_1 , яке він, у свою чергу, успадкував після смерті ОСОБА_3 Будівництво, яке є спадковим майном, не суперечить суспільним інтересам та не порушує права інших осіб.

Задовольняючи позов, місцевий суд також врахував ту обставину, що представником відповідача - сільським головою с. Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області було визнано позов ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу Вороновицької сільради задоволено. Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року скасовано. У позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване недоведеністю вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій, які за своїм характером свідчили б про те, що у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Апеляційний суд також вказав на помилковість зазначення судом першої інстанції щодо визнання позову представником відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 02 жовтня 2019 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги та вказав на відсутність доказів того, що автор заповіту - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою, оскільки вказане питання сторонами не ставилось.

Заявник вказує на невідповідність дійсності висновку апеляційного суду щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів прийняття його покійним батьком спадщини після смерті ОСОБА_3 Зазначає, що із погосподарської книги, яка міститься у Вороновицькій сільраді, вбачається, що ОСОБА_2 був постійно зареєстрований у спадковому будинку, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Стверджує, що законодавством, чинним на момент прийняття спадищини його батьком, від спадкоємця, який був постійно зареєстрований у спадковому будинку, не вимагалось вчинення будь-яких додаткових дій по прийняттю спадщини.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі встановлених судами обставин справи на підставі дослідження її матеріалів, 25 серпня 1990 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бричанської державної нотаріальної контори Молдавської РСР, відповідно до якого все її майно, у тому числі житловий будинок, що знаходиться в с. Вороновиця Кельменецького р-ну Чернівецької обл., заповіла ОСОБА_2 .

Згідно постанови приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Чернівецької області від 02 червня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей житловий будинок у зв`язку із ненаданням правовстановлюючого документа.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька - ОСОБА_2 , який, будучи зареєстрованим у господарстві разом із ОСОБА_3 , фактично прийняв спадщину, яка відкрилась після її смерті, обґрунтовував наявність підстав для визнання за ним права власності на вказаний будинок.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. На підтвердження вказаних обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

У підпунктах 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Виходячи з того, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась 30 березня 1996 року, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спадкових відносин норми Цивільного кодексу Української РСР у редакції від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, в редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що його батько є спадкоємцем ОСОБА_3 , оскільки будучи за життя зареєстрованим та проживаючи у належному ОСОБА_3 житловому будинку є таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із недоведеності тієї обставини, що батьком позивача було здійснено активні дії, спрямовані на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , та, як наслідок, - відсутність підстав для визнання за ним права власності на належний їй житловий будинок.

Для правильного вирішення цього спадкового спору визначальним є встановлення факту реєстрації батька позивача у домогосподарстві спадкодавця ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини. Апеляційний суд, виконуючи покладені на нього вимогами цивільного процесуального законодавства повноваження, вважав вказану обставину не встановленою.

В свою чергу, Верховний Суд, як суд касаційної інстанції, є судом «права», а не «факту», а тому позбавлений можливості оцінювати подані сторонами докази у справі на предмет їх достовірності або недостовірності.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

У касаційній скарзі позивач не навів обґрунтованих доводів щодо неправильного тлумачення апеляційним судом закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, діючої на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , на положення якої посилається заявник у касаційній скарзі, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном, можуть бути, зокрема, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця.

Досліджуючи довідку Вороновицької сільради та вважаючи її неналежним доказом в розумінні приписів цивільного процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції мотивовано вказав на відсутність у цій довідці конкретної дати реєстрації ОСОБА_2 , яка також відсутня і у наявній у матеріалах справи погосподарській книзі Вороновицької сільради за 1996-2000 роки.

Ураховуючи відсутність у матеріалах справи правовстановлюючих документів про належність ОСОБА_2 спірного житлового будинку, а також документів, що підтверджують місце останньої реєстрації або постійного місця його проживання саме на момент смерті ОСОБА_3 , висновок апеляційного суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 є правильним та таким, що відповідає встановленим у справі обставинам справи.

Доводи касаційної скарги в обґрунтування дійсності заповіту, складеного ОСОБА_3 на ім`я його батька колегією суддів не розглядаються, оскільки не охоплюються обсягом заявлених позовних вимог та не входять до предмету доказування.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені апеляційним судом на підставі повного і об`єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і при вирішенні спору апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська