ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 661/2014/17 Головуючий в І інстанції: Чирський Г.М.
Номер провадження: №22-ц/819/1333/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 червня 2019 року, у складі судді Чирського Г.М., у справі за позовом ОСОБА_2 Олеговича, діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2017 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.12.2007 року у розмірі 90234,69грн, яка складається з:

--- 10277,46грн заборгованість за кредитом;

--- 72086,63грн заборгованість по процентах за користування кредитом,

--- 3097,52грн заборгованість за пенею та комісією,

--- 500,00грн штраф (фіксована частина),

--- 4273,08грн штраф (процентна складова).

Позов обґрунтований наступним.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 06.12.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 15500,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Про це було підписано відповідну заяву. У зв`язку зі зміною найменування позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків закритого акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк".

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають Договір між сторонами.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2., п.3.3. Умов та Правил, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, що викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5. Правил користування платіжною карткою.

Умови договору передбачають сплату штрафу у відповідному розмірі за неналежне виконання позичальником зобов`язання за договором.

На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2017 року виникла заборгованість у розмірі 90234,69грн, яка складається з:

--- 10277,46грн заборгованість за кредитом;

--- 72086,63грн заборгованість по процентах за користування кредитом,

--- 3097,52грн заборгованість за пенею та комісією,

--- 500,00грн штраф (фіксована частина),

--- 4273,08грн штраф (процентна складова).

У зв`язку з вказаним просить задовольнити позов.

Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2017 року позов було задоволено.

Ухвалою цього ж суду від 02 квітня 2019 року було задоволено заяву від 14.01.2019 року ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 подав 23.04.2019 року до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в позові відмовити повністю. При цьому вказав, що відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається в письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. На твердження банку про те, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, зазначив, що на вказаних Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах підписи відповідача відсутні. Вказав також, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які відповідають використанню кредитки "Універсальна 55 днів пільгового періоду". Також зазначив, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також довідка про умови кредитування не можна вважати складовою частиною кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника. Також вказав, що надана позивачем довідка про видачу кредитних карт не є належним доказом отримання відповідачем вказаних карт, оскільки згоди на перевипуск кредитної карти та зміну ліміту відповідачем не надавалося. Також зазначив, що позивачем не враховано і те, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, вказав, що позивачем пропущено позовну давність, оскільки з виписки про рух коштів, яку надав банк, вбачається, що заборгованість виникла по картковому рахунку № НОМЕР_1 , де 17.10.2008 року відповідачем була здійснена остання банківська операція, а з позовом позивач звернувся до суду 24.10.2017 року.

У своїй відповіді на відзив представник позивача повністю заперечив посилання, зроблені відповідачем у своєму відзиві. Зокрема, вказав, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, що надана банком виписка по рахунку, яка є первинним документом, підтверджує надання кредиту та отримання відповідачем кредитних коштів. Також вказав, що картки відповідача неодноразово перевипускались, строк дії останньої картки до останнього дня місяця 07.2016 року. А оскільки банк звернувся з цим позовом 27.06.2017 року, то вважається, що він звернувся до суду до спливу позовної давності.

Оскаржуваним рішенням цього ж суду від 11 червня 2019 року позов було задоволено частково. Суд ухвалив: стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 06.12.2007 року станом на 31.05.2017 року у розмірі 44150грн 02коп, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 10277грн 46коп, заборгованості по процентам за користування кредитом 33772грн 56коп, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100грн, а також судовий збір у розмірі 782грн 85коп, а разом на загальну суму 44932грн 87коп; в решті вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, вказав, що суд не звернув увагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою частиною кредитного договору, що в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафу за порушення зобов`язання, а також на те, що відсутні підстави для стягнення на користь банку процентів в розмірі 33772,56грн. Також зазначив, що судом не враховано те, що відповідно до виписки про рух коштів, яку надав банк, вбачається, що заборгованість виникла по картковому рахунку № НОМЕР_1 , де 17.10.2008 року відповідачем була здійснена остання банківська операція, а з позовом позивач звернувся до суду 24.10.2017 року. Дія картки відповідача закінчилася в жовтні місяці 2011 року, а тому позивач звернувся до суду з позовом з пропуском позовної давності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 19.04.2017 року, позивач за первісним позовом є правонаступником закритого акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (а.с.21 т.1).

Відповідач ОСОБА_1 подав 06.12.2007 року заяву про відкриття рахунку та надати платіжну картку (а.с.9 т.1).

В ній вказані детальні дані про відповідача, який погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

За вказаною заявою:

--- кредитний ліміт 250,00грн;

--- базова процентна ставка 22,8% на рік;

--- розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості;

--- строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти;

--- порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Наявна довідка про умови кредитування, яка містять положення про процентну ставку (1,9% на місяць), обов`язків щомісячний платіж (7% від заборгованості), розміри пені та штрафу за відповідні позичальником зобов`язань за договором (а.с.10).

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.11-16).

Згідно інформації, наданої позивачем, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) згідно кредитного договору б/н від 06.12.2007 року отримав картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня місяця 07.2016 року (а.с.129 т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором № б/н від 06.12.2007 року станом на 31.05.2017 року виникла заборгованість у розмірі 90234,69грн, яка складається з:

--- 10277,46грн заборгованість за кредитом;

--- 72086,63грн заборгованість по процентах за користування кредитом,

--- 3097,52грн заборгованість за комісією,

--- 500,00грн штраф (фіксована частина),

--- 4273,08грн штраф (процентна складова) (а.с.4-8 т.1).

Матеріали справи містять банківську виписку за період з 01.12.2007 року по 12.02.2019 року, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.130-143 т.1).

З вказаної виписки, а також з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався карткою, частково сплачував заборгованість за договором. Зокрема, у 2014 році ним сплачено всього за 13 платежів 9844,46грн, у 2015 році сплачено 28.04.2015 року один платіж в розмірі 02,48грн, у 2016 та 2017 роках жодних виплат на погашення заборгованості не здійснювалось.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з отримання відповідачем відповідних карток, зокрема, останньої картки № НОМЕР_6 зі строком дії до останнього дня 07.2016 року, тобто до 31.07.2016 року, виходив з доведеності заборгованості за кредитом (поточної і простроченої) згідно із наданим позивачем Розрахунком в розмірі 10277,46грн, виходив з того, що саме до 31.07.2016 року, тобто до останнього дня дії останньої картки, у позивача наявне право стягувати з відповідача проценти, розмір яких становить 33772,56грн, також виходив з того, що заборгованість за пенею та комісією має обраховуватись в межах річного терміну звернення до суду (з 03.07.2016р по 03.07.2017р) по останній день дії картки (31.07.2016 року), тобто з 03.07.2016 року по 31.07.2016 року, а саме в розмірі 100,00грн (2097,52грн 1997,52грн), також виходив з того, що вимоги позивача щодо стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом строку звернення до суду із відповідним позовом (за розрахунком заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість виникла з 24.05.2013 року; і після перебігу 120 днів з цієї дати відповідно до п.8.6. Умов позичальник зобов`язаний був уплатити штрафні санкції, що ним не виконано).

Апеляційний суд повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не може, оскільки до нього він дійшов при порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як зазначено, у заяві позичальника зазначена базова процентна ставка.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаних пені та штрафу. Відповідно є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні штрафів (фіксованої частини та процентної складової) саме у зв`язку із спливом строку звернення до суду із відповідним позовом, оскільки в позові в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю. Відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Банк, крім іншого, просив стягнути як складову заборгованості 3097,52грн заборгованості за пенею та комісією. При цьому немає розмежування пені та комісії.

Суд же стягнув заборгованість за пенею та комісією в межах річного терміну звернення до суду (з 03.07.2016р по 03.07.2017р) по останній день дії картки (31.07.2016 року), тобто з 03.07.2016 року по 31.07.2016 року, а саме в розмірі 100,00грн (2097,52грн 1997,52грн.

Зважаючи на вказане, те, що банком в цій частині рішення суду не оскаржується, враховуючи відсутність розмежування пені та комісії в розрахунку та відсутність, як зазначено вище, підстав для стягнення пені, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для стягнення пені та комісії. А тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Натомість в договорі зазначена процентна ставка, також встановлений розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості.

З приводу процентної ставки та стягнення заборгованості по процентах слід зазначити таке. У самій заяві зазначено, що базова процентна ставка становить 22,8% на рік, її зміна не передбачена. Однак, посилаючись на п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг, банк вважає, і це зазначено в позові і в розрахунку заборгованості, що за укладеним між сторонами кредитним договором первісно процентна ставка складає 22,8% на рік, з 01.01.2013 року вона була підвищена банком до 30,0% на рік, з 01.09.2014 року до 34,8% на рік, а з 01.04.2015 року до 43,2% на рік.

Апеляційний суд вважає, що вказані підвищення процентної ставки є таким, що не передбачені умовами договору, а отже такими, що не підлягають виконанню.

Вимога про стягнення процентів задоволенню не підлягає, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 23.05.2013 року, навіть вже після, як вважає апеляційний суд, неправомірного підвищення процентної ставки до 30,0%, заборгованість по процентах була відсутня. І лише станом на 24.05.2013 року заборгованість по процентах становила 154,77грн.

І в подальшому, як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 31.07.2016 року, коли процентна ставка вже становила 43,2%, заборгованість по процентах складала 33772,56грн.

З урахуванням відсутності іншого розрахунку заборгованості, який містив би посилання на процентну ставку в 22,8% (тобто згідно умов кредитного договору), апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми процентів (33772,56грн) станом на 31.07.2016 року. Відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

В той же час апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості (поточної в розмірі 9796,70грн та простроченої в розмірі 480,76грн) за кредитом (тіла кредиту) в розмірі 10277,46грн, оскільки це вбачається з розрахунку заборгованості в сукупності з випискою по рахунку.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підставі ч.2 ст.530 ЦК України, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вже зазначалось, за розрахунком заборгованості заборгованість по тілу кредиту складає 10277,46грн. Тобто, саме така сума коштів і має бути стягнута з позичальника на користь банку. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.374, ст.375, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості за пенею й комісією, а також штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині за необґрунтованістю. В решті ж це рішення суду (в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 10277,46грн) як законне і обґрунтоване слід залишити без змін. Відповідно, слід зменшити стягнуту з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 06.12.2007 року станом на 31.05.2017 року з 44150,02грн до 10277,46грн.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання скаржника на здійснення ним 17.10.2008 рокуостанньої банківської операції по картковому рахунку № НОМЕР_1 , закінчення дії картки в жовтні 2011 року та звернення з позовом позивача до суду 24.10.2017 року, що свідчить про пропуск ним позовної давності, не приймаються до уваги, оскільки у справі встановлено, що відповідач отримував відповідні картки, останню з яких № НОМЕР_6 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня місяця 07.2016 року. Усіма вказаними картками відповідач користувався, що підтверджується розрахунком заборгованості та банківською випискою. Це спростовує посилання скаржника, у тому числі у своєму відзиві на позовну заяву, на те, що він не надавав свою згоду на перевипуск картки. Крім того, як вже зазначено, кредитний договір, серед іншого, не містить строку повернення кредиту, а тому згідно ч.2 ст.530 ЦК України боржник повинен виконати обов`язок по поверненню фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позову банк та при поданні апеляційної скарги відповідач сплатили в установленому законом розмірі відповідно 1600,00грн судового збору (а.с.1 т.1) та 2400,00грн судового збору (а.с.85 т.2).

Позов задоволено частково, а саме на 11,38% (10277,46грн х 100% : 90234,69грн). Тобто з позичальника на користь банку слід стягнути судові витрати в розмірі 182,08грн(1600,00грн х 11,38% : 100%).

А тому, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 782,85грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, слід змінити, зменшивши розмір стягнутих судових витрат з 782,85грн до 182,08грн.

З іншого боку, за наслідками розгляду апеляційної скарги загальну суму стягнутої судом заборгованості зменшено з 44150,02грн до 10277,46грн, тобто залишено із загальної суми заборгованості 23,27% (10277,46грн х 100% : 44150,02грн). Відтак, слід вважати, що апеляційну скаргу відповідача задоволено на 76,73% (100% 23,27%). А тому з банку на користь відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 1841,52грн (76,73% х 2400,00грн : 100%).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України з банку, на який покладено більшу суму судових витрат, на користь відповідача слід стягнути різницю в судових витратах в сумі 1659,44грн (1841,52 182,08грн). У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.ст.374 і 375, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ч.ч.1 і 2 ст.207, ч.2 ст.530, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості за пенею й комісією, а також штрафів (фіксованої частини та процентної складової) скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в цій частині в позові за необґрунтованістю.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за кредитом в розмірі 10277,46грн залишити без змін. Відповідно зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 06.12.2007 року станом на 31.05.2017 року з 44150,02грн до 10277,46грн.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 782,85грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, змінити, зменшивши розмір стягнутих судових витрат з 782,85грн до 182,08грн.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1841,52грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 різницю в судових витратах в сумі 1659,44грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 вересня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська