Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 756/10612/14-ц

провадження № 61-34591св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Колективне підприємство «Навчально-відновлюваний центр Українського товариства глухих», директор Колективного підприємства «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» Бражник Тамара Олексіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Українця Л. Д., Крижанівської Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Колективного підприємства «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» (далі - КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих»), директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_2 про визнання наказу незаконним.

Позовна заява мотивована тим, що з відповіді територіальної державної інспекції праці від 15 травня 2014 року № 26/05-19/873 позивач дізнався про наказ від 12 березня 2011 року № 32, яким його звільнено з роботи на підставі пункту 8 статті 36 КзпП України. Зазначений наказ підписаний ОСОБА_2 , яка тимчасово виконувала обов`язки директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих».

З цим наказом позивача як директора не ознайомили під підпис, наказ виданий під час його перебування у відпустці, трудову книжку та заробітну плату йому не видали.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2011 року визнано незаконним пункт 1 розпорядження голови Центрального правління Українського товариства глухих (далі - ЦП Українського товариства глухих) від 03 листопада 2010 року № 119 про тимчасове відсторонення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків та покладення обов`язків директора підприємства на заступника директора ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним наказ від 12 березня 2011 року № 32 про звільнення його з роботи з 14 березня 2011 року з посади директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» та визнати неправомірними дії тимчасово виконуючої обов`язки директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним наказ від 12 березня 2011 року № 32 тимчасово виконуючої обов`язки директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_2 про звільнення з роботи з 14 березня 2011 року директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_1 .

Визнано неправомірними дії тимчасово виконуючої обов`язки директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_2 щодо складання та підписання наказу від 12 березня 2011 року № 32.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2011 року визнано незаконним пункт 1 розпорядження голови ЦП Українського товариства глухих ОСОБА_5 від 03 листопада 2010 року № 119 «Про тимчасове відсторонення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків та покладення обов`язків директора підприємства на заступника директора ОСОБА_2 . Крім того, відповідно до контракту від 21 квітня 2010 року № 497 «Про найм на роботу директора підприємства УТОГ» з ОСОБА_1 як з директором підприємства було продовжено трудові відносини, що підтверджується розпорядженням від 28 лютого 2011 року № 9 голови ЦП Українського товариства глухих, позивачу надано щорічну відпустку з 02 березня до 02 квітня 2011 року, і всупереч умовам контракту під час перебування його у відпустці видано наказ про звільнення позивача з посади.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» відхилено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року апеляційну скаргу голови Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» ОСОБА_5 задоволено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року касаційні скарги КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих», представника директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих», ОСОБА_1 задоволено частково. Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 задоволено.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» задоволено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, не звернув уваги та не надав належної правової оцінки наявному у справі рішенню Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2011 року, яке набрало законної сили і яким встановлено, що звільнення позивача з посади на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України у зв`язку з порушенням умов контракту відбулось на законних підставах, що було оформлено розпорядженням від 11 березня 2011 року № 16, виданим головою ЦП Українського товариства глухих. Наказ від 12 березня 2011 року № 32, підписаний ОСОБА_2 , фактично виданий на підставі розпорядження голови ЦП Українського товариства глухих від 11 березня 2011 року № 16, а рішення, на яке посилається суд першої інстанції, про визнання незаконним пункту 1 розпорядження голови ЦП Українського товариства глухих ОСОБА_5 від 03 листопада 2010 року № 119, не має правового значення, оскільки ОСОБА_1 звільнено на підставі іншого розпорядження - розпорядження від 11 березня 2011 року № 16, виданого головою ЦП Українського товариства глухих. При цьому, апеляційним судом враховані висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в його ухвалі від 08 червня 2016 року, стосовно того, що позивач перебував у трудових відносинах з КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих», яке є юридичною особою, а тому незалучення до участі у справі Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих», яка є власником КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих», не є самостійною підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду не відповідає критеріям законності та обґрунтованості. Так, у порушення положень статті 13 ЦПК України 2004 року апеляційним судом розглянуто апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції, що була подана поза межами строку на апеляційне оскарження.

При цьому у порушення вимог частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, а також частини першої статті 212 та частини другої статті 304 цього кодексу особа, яка звернулася із апеляційною скаргою, не надала суду доказів на підтвердження порушення її прав. Апеляційним судом проігноровані висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року, внаслідок чого не дотримано вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу іншими учасниками до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року і витребувано із Оболонського районного суду м. Києва цивільну справу № 756/10612/14-ц.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року цивільну справу № 756/10612/14-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих», директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що з 21 квітня 2003 року ОСОБА_1 на підставі контракту обіймав посаду директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих».

Відповідно до контракту від 21 квітня 2010 року № 497 «Про найм на роботу директора підприємства УТОГ» ОСОБА_1 за взаємною згодою сторін призначений на підставі найму на період з 22 квітня 2010 року до 22 квітня 2011 року включно на посаду директора підприємства.

Розпорядженням голови ЦП Українського товариства глухих ОСОБА_5 від 03 листопада 2010 року № 119 «Про тимчасове відсторонення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків та покладення обов`язків директора підприємства на заступника директора ОСОБА_2 » ОСОБА_1 тимчасово був відсторонений від виконання своїх обов`язків на період з 04 листопада 2010 року до завершення ревізії підприємства.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2011 року визнано незаконним пункт 1 розпорядження голови ЦП Українського товариства глухих ОСОБА_5 від 03 листопада 2010 року № 119 «Про тимчасове відсторонення директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» від виконання своїх обов`язків та покладення обов`язків директора підприємства на заступника ОСОБА_2 »

Розпорядженням голови ЦП Українського товариства глухих ОСОБА_5 від 11 березня 2011 року № 16 директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_1 звільнено з роботи з 14 березня 2011 року згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України у зв`язку із вступом в дію постанови президії ЦП Українського товариства глухих від 22 грудня 2010 року № 265/2010. Призначено ОСОБА_2 тимчасово виконуючим обов`язки директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» з 14 березня 2011 року.

Наказом т.в.о. директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» від 12 березня 2011 року № 32 директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» ОСОБА_1 звільнено з роботи з 14 березня 2011 року згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 , не погодившись зі звільненням, оскаржив його в судовому порядку.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», одним із фундаментальних принципів цивільного процесу є принцип остаточності судового рішення та юридичної визначеності (принцип res judicata). Суть принципу полягає в тому, що «жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточних і обов`язкових судових рішень лише для того, аби домогтися нового слухання» (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Brumarescu v. Romania («Брумареску проти Румунії») від 28 жовтня 1999 року (п. 61); Рішення Європейського суду з прав людини у справі Ryabykh v. Russia («Рябих проти Росії») від 03 грудня 2003 року (п. 52)).

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення Оболонського районного суду від 15 січня 2015 року, апеляційний суд правильно встановив, що ОСОБА_1 , не погодившись із звільненням, оскаржив його в судовому порядку, звернувшись до суду з двома позовами: про визнання незаконним та скасування розпорядження про відсторочення від роботи та допуск до роботи, та про визнання незаконними та скасування постанови та розпорядження, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання скасувати запис в трудовій книжці.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2011 року у справі № 2-2552/11 за позовом ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Українське товариство глухих», голови Президії Всеукраїнської громадської організації «Українське товариство глухих», голови Всеукраїнської громадської організації «Українське товариство глухих» ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування постанови та розпорядження, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання скасувати запис в трудовій книжці, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2012 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову (т. 1, а. с. 23-31).

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2011 року набрало законної сили.

Оболонський районний суд м. Києва, ухвалюючи рішення від 15 січня 2015 року у справі, що переглядається, положення частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не застосовував, не звернув уваги і не надав правової оцінки наявному у справі вищевказаному рішенню Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2011 року у справі № 2-2552/11, в якій вже перевірялась правомірність звільнення позивача.

Апеляційний суд м. Києва, скасовуючи рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року та відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано врахував наявність вищевказаного судового рішення, яким встановлено, що звільнення позивача з посади на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України у зв`язку з порушенням умов контракту відбулось на законних підставах, що було оформлено розпорядженням ЦП Українського товариства глухих від 11 березня 2011 року № 16.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що вирішення питання про законність звільнення позивача на підставі наказу від 12 березня 2011 року № 32 не має правового значення для розгляду цієї справи.

Таким чином, апеляційний суд врахував висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а отже, доводи касаційної скарги про недотримання судом апеляційної інстанції вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року є безпідставними.

ОСОБА_1 обіймав посаду директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» відповідно до контракту, укладеного з президією ЦП Українського товариства глухих, про що позивач сам зазначив у позовній заяві, а тому посилання позивача на незаконність його звільнення також згідно з наказом т.в.о. директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» від 12 березня 2011 року № 32 є помилковими.

При цьому вирішальним для спірних правовідносин є саме факт порушення позивачем умов трудового контракту, що зафіксовано у розпорядженні голови ЦП Українського товариства глухих від 11 березня 2011 року № 16.

Указаним розпорядженням ОСОБА_1 звільнено з роботи з 14 березня 2011 року у зв`язку із введенням в дію постанови президії УП Українського товариства глухих від 22 грудня 2010 року № 265/2010.

На виконання розпорядження голови ЦП Українського товариства глухих від 11 березня 2011 року № 16 наказом т.в.о. голови директора КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих» від 12 березня 2011 року № 32 ОСОБА_1 звільнено з посади директора підприємства.

Як зазначалось вище, законність розпорядження ЦП Українського товариства глухих від 11 березня 2011 року № 16 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора підприємства перевірялась у судовому порядку під час розгляду справи № 2-2552/11.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для розгляду апеляційної скарги Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року з огляду на те, що останнє не є учасником справи та не брало участі у розгляді справи в суді першої інстанції, вже були предметом оцінки в суді апеляційної інстанції, його висновків не спростовують та не можуть бути самостійною підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Незважаючи на те, що позивач перебував у трудових відносинах з КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих», яке є юридичною особою, незалучення до участі у справі Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих», яка є власником КП «Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих», не є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, доводи касаційної скарги не вказують на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк