Справа № 408/1016/19-ц
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

15 листопада 2019 року Сватівський районний суд

Луганської області

у складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Концур А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове Луганської області в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2012 року. У січні 2018 року рішенням суду шлюб був розірваний. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні повністю. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини їй не надає та не приймає участі в його вихованні. Між ними відсутня домовленість про розмір грошової допомоги на утримання дитини. Зазначає, що наскільки їй відомо у відповідача відсутні зобов`язання матеріального характеру перед іншими особами, на його утриманні немає інших дітей, батьків, які потребують утримання. Відповідач працює. Тому просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 (тисяча п`ятсот) гривень, щомісяця з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 13 вересня 2019 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, але на адресу суду надіслала заяву в якій наполягає на задоволенні позовних вимог і просить справу слухати у її відсутність, не заперечує проти винесення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Відзиву на позов суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 надала згоду на заочний розгляд справи.

Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив причини неявки; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, та з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем шлюб розірваний, що підтверджується копією рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 15.01.2018 та ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 02.04.2018. (а.с.10, 11).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що суду надано копію свідоцтва про народження (а.с.6).

Як зазначила позивач у своєму позові, позивач та відповідач з січня 2018 року проживають окремо, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від покладеного на нього законодавством обов`язку утримувати свою дитину. Відповідач інших утриманців не має.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовились про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 липня - 1699 грн., тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становить 849, 50 гривень.

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищезазначені положення законодавства, виходячи з характеру спору, з урахуванням всіх обставин справи, а також того, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, згідно вимог ст. 12 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а також обов`язку обох батьків утримувати свою дитину, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а також відсутність заперечень з боку відповідача проти позову, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500, 00 гривень.

Що стосується позовної вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що дана позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки з огляду на вимоги ст.ст.181, 182, 183, 184 СК України дана норма застосовується лише до аліментів, визначених у частці від доходу відповідача.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

У зв`язку з цим, з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривні 40 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 223, 259, 263-268, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 05 березня 2019 року та до повноліття дитини, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду В. О. Половинка