Справа № 591/4092/18
Провадження № 2/591/391/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання - Бондар С.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Лисенко Г.К.

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Толмачова В.П.

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу №591/4092/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2частину квартири -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що йому належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі, крім власника, зареєстрована відповідачка, яка в спірному житлі з жовтня 2008 року не проживає, не здійснює оплату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, не приймає участі у веденні спільного побуту. Самостійно знятися з реєстрації не бажає. Через вказані обставини позивач несе зайві витрати по утриманню власності. Тому просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

17 жовтня 2018 відповідачка подала зустрічну позовну заяву, в якій ставить питання про визнання за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що з липня 1999 року по 5 листопада 2008 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . В цей період була придбана квартира АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована на ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник первісний позов підтримали, проти задоволення зустрічного заперечили.

Відповідачка за первісним позовом та її представник проти позову заперечили, зустрічні позовні вимоги підтримали.

Третя особа ОСОБА_3 первісний позов підтримала, проти зустрічного заперечила,в судовому засіданні пояснила, що продала будинок за 8300 доларів США. За ці кошти була придбана спірна квартира. Купівлею-продажем займався син. ОСОБА_2 в спірній квартирі після виселення не бувала, спілкувалася з донькою поза межами квартири.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Подала письмову заяву, в якій підтримала первісний позов.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Бурда Б.В. від 30 липня 2018 року первісний позов залишено без руху.

3 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 28 вересня 2018 року.

Згідно розпорядження «224 та протоколу повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Кривцовій Г.В.

Протокольною ухвалою головуючого від 28 вересня 2018 року відкладено підготовче судове засідання до 19 грудня 2018 року за клопотанням позивача.

Ухвалою від 19 грудня 2018 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву.

Протокольною ухвалою головуючого від 19 грудня 2018 року відкладено підготовче судове засідання до 27 лютого 2019 року у зв`язку з прийняттям зустрічної позовної заяви.

Ухвалою від 27 лютого 2019 року призначено справу до судового розгляду на 2 липня 2019 року.

Згідно розпорядження №88 та протоколу повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Шелєховій Г.В.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 14 травня 2019 року прийнято справу до розгляду на 2 липня 2019 року.

Протокольною ухвалою головуючого від 2 липня 2019 року оголошено перерву в судовому засідання для виклику третьої особи для надання особистих пояснень до 14 серпня 2019 року.

Згідно довідки від 18 липня 2019 року дата 14 серпня 2019 року визначена помилково, наступна дата судового засідання 11 вересня 2019 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , який являється двоюрідним братом позивача, пояснив, що будинок ОСОБА_3 продала з метою придбання квартири. Кошти від продажу будинку були перераховані до оформлення договору.

Свідок ОСОБА_6 , яка являється подругою відповідачки, пояснила, що ОСОБА_2 у 2003 році позичала в неї 800 доларів на покупку квартири, кошти повернула за рік. В спірній квартирі наявні особисті речі відповідачки.

Свідок ОСОБА_7 , яка являється племінницею ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснила, що остання продала будинок та придбала квартиру. В спірній квартирі свідок жодного разу не була, про те, що відповідач там не проживала знає зі слів ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8 , який є чоловіком відповідачки, пояснив, що з 2010 року проживає разом з ОСОБА_2 , остання їздила до доньки в спірну квартиру з ночівлею.

Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 3 липня 1999 року по 5 листопада 2008 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.37,86).

У зв`язку з укладенням шлюбу 15 січня 2015 року ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.38).

30 липня 2003 року була придбана квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку оформлене на ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.35-36).

В спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «КК «СУМИТЕХНОБУДСЕРВІС» (а.с.8).

ОСОБА_1 посилається на те, що спірна квартира була придбана за кошти його матері ОСОБА_3 , які вона отримала від продажу будинку, який належав їй на праві власності та був проданий перед придбанням спірної квартири.

Однак, договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 оформлений 10 жовтня 2003 року, тоді як спірна квартира придбана 30 липня 2003 року. Тобто продаж будинку був здійснений пізніше, ніж придбана спірна квартира. Жодних доказів на підтвердження того, що кошти від продажу будинку були отримані до 30 липня 2003 року суду не надано.

Крім цього, відсутні документи на підтвердження факту передачі грошей ОСОБА_3 своєму сину для придбання квартири. Відсутній договір дарування чи займу, хоча договори на суму вартості квартири підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , оскільки, як зазначив свідок ОСОБА_5 , про обставини продажу будинку та квартири йому відомо зі слів позивача. Суд вважає, що показами свідків не можна підтверджувати факт передачі грошових коштів, оскільки вказані особи не були учасниками угоди, знають про події зі слів сторін.

На момент виникнення спільних правовідносин діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, тобто по 1/2 частині.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Представник позивача вказує на пропуск ОСОБА_2 строків позовної давності.

Однак його доводи не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Тому в даному випадку, строки позовної давності не застосовуються.

Заслуговують на увагу і доводи представника відповідача за первісним позовом щодо того, що ОСОБА_2 стало відомо про порушення її права з моменту звернення позивача з позовом про визнання її втратившою право на житло.

Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя. А тому ОСОБА_2 належить 1/2 частина спірної квартири.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності (право володіння, користування та розпорядження) не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири, тому право користування цією квартирою є похідним від її права власності і на обсяг її права користування не впливає проживання, або не проживання в житловому приміщенні.

Виходячи з того, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, власник майна не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Тому в задоволенні первісного позову належить відмовити за необгрунтованістю, оскільки ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 321, 386, 405 , 391 ЦК України, 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1512 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач (відповідач): ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач (позивач): ОСОБА_2 , ІНН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне рішення виготовлено 13 вересня 2019 року.

Суддя Г.В. Шелєхова