Справа № 369/1851/19
Провадження № 2/369/2071/19
31.07.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
Головуючої судді: Дубас Т.В.,
при секретарі Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення коштів. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що15 квітня 2009 року ОСОБА_2 отримала в борг грошові кошти в сумі 1700,00 дол. США та 1200, 00 грн. від ОСОБА_1 , що підтверджується розпискою від 14.04.2009 року та рішенням суду від 23.12.2009 року.
Рішенням суду було вирішено стягнути гривневий еквівалент 1700 доларів США станом на день винесення рішення та 1200 грн. за договором позики без нарахування відсотків за користування позикою. Станом на день подання позову, кошти Позивачем отримані не були, а отже відповідач досі користується коштами, а отже позивач має право на отримання відсотків за користування позикою.

В зв`язку з чим Позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 563 грн. 33 коп. та 812 доларів США 26 центів як кошти за користування позикою та 26730 грн. 18 коп. інфляційних втрат, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідач у встановлений судом термін відзив на позовну заяву до суду не надав.

Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову,обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності.

За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 квітня 2009 року ОСОБА_2 отримала в борг грошові кошти в сумі 1700,00 дол. США та 1200, 00 грн. від ОСОБА_1 , що підтверджується розпискою від 14.04.2009 року та рішенням суду від 23.12.2009 року.

Рішенням суду було вирішено стягнути 14766,00 грн. за договором позики без нарахування відсотків за користування позикою, а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розміні 147 грн. 66 коп. та 120, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Станом на день подання позову, кошти Позивачем отримані не були, а отже відповідач досі користується коштами, а отже позивач має право на отримання відсотків за користування позикою.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1048 ЦК України визначає що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 не виконала рішення суду від 23 грудня 2009 року та не погасила заборгованість перед позивачем у розмірі 14 766 грн.

Оскільки відповідач продовжує користуватись грошовими коштами позивача, з неї підлягає стягненню відсотки згідно ставки НБУ та індекс інфляції за три останні роки.

Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, та необхідності задоволення позову.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати що складаються із судового збору та витрат на на професійну правничу допомогу суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 549, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 274 -279, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за договором позики у розмірі 563 грн. 33 коп. (п`ятсот шістдесят три гривні та тридцять три копійки) та 812 доларів США 26 центів (вісімсот дванадцять доларів та двадцять шість центів США).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 26 730,18 грн. (двадцять шість тисяч сімсот тридцять гривень та вісімнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 400 грн., а всього 7168,40 грн. (сім тисяч сто шістдесят вісім гривень та сорок копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.