Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 360/1635/16-ц

провадження № 61-24910св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

за первісним позовом

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

за зустрічним позовом

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року у складі судді Унятицького Д. Є. та рішення Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів Таргоній Д. О., Білоконь О. В., Яворського М. А.,та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2» про стягнення коштів, отриманих за договором.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 березня 2016 року вона як забудовник новоствореного нерухомого майна та член обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2» (далі - ОК «ЖБК «Бригантина-2»), набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

05 липня 2016 року та 25 липня 2016 року ОСОБА_2 протиправно проникала в належну їй квартиру та станом на 05 вересня 2016 року вказане приміщення не звільнила, чим порушила її права як власника. Тому просила усунути перешкоди в користуванні квартирою, які вчиняє ОСОБА_2 , шляхом її виселення з неї.

ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 листопада 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали з нею договір переуступки паю в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою. У зв`язку із цим з 11 грудня 2013 року по 30 січня 2015 року вона здійснювала кооперативу внески в рахунок оплати за цей пай.

Станом на вересень 2015 року нею сплачена значна сума коштів, передбачена договором, а тому спірна квартира знаходиться у її володінні та користуванні. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року договір переуступки паю визнаний недійсним. Ще до визнання договору недійсним, ОСОБА_1 , в порушення умов договору, зареєструвала на своє ім`я право власності на спірну квартиру, що унеможливлює повне виконання кооперативом взятого на себе зобов`язання. Посилаючись на наявне у неї право на реституцію, внаслідок визнання недійсним договору переуступки паю, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідачів на її користь грошові кошти, отримані ними за цим договором.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих за договором, задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2 194 310,51 грн за договором переуступки паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою від 13 листопада 2013 року.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року договір переуступки паю на квартиру, укладений між сторонами 13 листопада 2013 року визнано недійсним. Внаслідок недійсності вказаного договору, виходячи з положень статті 216 ЦК України, зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути отримані ними за умовами цього договору грошові кошти у розмірі, встановленому із врахуванням офіційного курсу гривні до долара США.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , місцевий суд виходив із непідтвердження під час судового розгляду обставини самоправного вселення ОСОБА_2 до спірної квартири та незаявлення ОСОБА_1 вимоги про виселення ОСОБА_2 з підстав реституції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року скасовано в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1

В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про усунення порушень права власника шляхом виселення ОСОБА_2 , апеляційний суд вказав на перешкоджання відповідачем за первісним позовом реалізації позивачу її права власності та обрання нею одного із способів захисту, визначеного статтею 16 ЦК України, що свідчить про наявність підстав для задоволення законних позовних вимог.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду в іншій частині, суд апеляційної інстанції виходив із встановленої судовим рішенням, яке набрало законної сили, недійсності договору переуступки паю на квартиру, що, в свою чергу, дає підстави для заявлення самостійної вимоги про застосування наслідків недійсності такого правочину.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою звернулась ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою також звернулась ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року за вказаними касаційними скаргами відкрито касаційне провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2019 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована відсутністю в оскаржуваних судових рішеннях посилань на відповідні положення законодавства щодо існування солідарного зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки її чоловік кошти не отримував, а зобов`язання не є таким, що не підлягає поділу. ОСОБА_1 звертає увагу на невирішення судами попередніх інстанцій позовних вимог, заявлених ОСОБА_2 до обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2» та неврахування тієї обставини, що виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року. Зазначає, що здійснений місцевим судом перерахунок сплачених ОСОБА_2 грошових коштів, з яким погодився суд апеляційної інстанції, суперечить приписам нормативно-правових актів та є необґрунтованим.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована існуванням обґрунтованих підстав для відмови у задоволенні вимог первісного позову, оскільки за умови застосування реституції в порядку статті 216 ЦК України та стягнення на її користь сплачених грошових коштів, в неї, в свою чергу, виникне обов`язок звільнити цю квартиру. При цьому, задовольняючи первісний позов, суд апеляційної інстанції вийшов за межі його вимог, заявлених щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, внаслідок протиправного проникнення до неї ОСОБА_2 , факт якого судами попередніх інстанцій встановлено не було.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

На адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , подане ОСОБА_2 , із зазначенням про невмотивованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 листопада 2013 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з іншої сторони було укладено договір переуступки паю на квартиру в ОЖК ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою. На підставі цього договору ОСОБА_2 почала користуватися квартирою АДРЕСА_1 .

За договором переуступки паю ОСОБА_2 сплатила 7 013,11 дол. США та 8 398 грн, що підтверджується копіями відповідних розписок та чеків.

31 березня 2016 року право власності на зазначену квартиру оформлене на ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року договір переуступки паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою, укладений 13 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 визнано недійсним.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій встановили, що підставою початку користування ОСОБА_2 спірною квартирою став договір переуступки паю на квартиру в ОЖК ЖБК «Бригантина-2», укладений 13 листопада 2013 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 - з іншої. Зазначена обставина була визнана сторонами у справі, про що зазначено місцевим судом у рішенні.

Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року зазначений вище договір переуступки паю визнано недійсним, що, в свою чергу, дає підстави для застосування реституції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, місцевий суд керувався тим, що ОСОБА_1 , внаслідок визнання судом недійсним договору переуступки паю, маючи право просити суд зобов`язати ОСОБА_2 виконати вимоги, передбачені частиною першою статті 216 ЦК України, вказаних вимог під час звернення до суду із цим позовом не пред`явила.

Скасовуючи у цій частині рішення місцевого суду, апеляційний суд посилався на те, що ОСОБА_1 , як законний власник нерухомого майна, при зверненні до суду з позовом, обрала один із способів захисту свого порушеного права, який передбачений статтею 16 ЦК України, а тому підстави для відмови у її позовних вимогах відсутні.

Разом із цим однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

З урахуванням вищевикладеного, висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для задоволення заявленої ОСОБА_1 вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю, та, як наслідок, - виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири є передчасним, та таким, що зроблений без встановлення та дослідження пропорційності та балансу між втручанням у право мирного володіння майном особи та її інтересами й інтересами суспільства; без встановлення того, чи буде таке виселення переслідувати легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції та чи є необхідним у демократичному суспільстві.

Разом із цим, із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, що є загальнодоступним, вбачається, що постановою Верховного Суду від 16 січня 2018 року рішення Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОК «ЖБК «Бригантина-2», про визнання договору переуступки паю на квартиру з поетапною оплатою недійсним скасовано, та залишено в цій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 травня 2016 року, яким у задоволенні позову відмовлено.

З урахуванням тієї обставини, що договір переуступки паю на квартиру є дійсним, чинними є обов`язки його сторін щодо дотримання умов такого договору, невиконання яких, в силу вимог цивільного законодавства, є підставою для настання відповідальності, визначеної цим договором.

Таким чином, без належного дослідження умов укладеного сторонами договору, уточнення правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 сплачених нею на виконання цього договору грошових коштів, а також з`ясування передбаченої у ньому відповідальності сторін щодо належного виконання покладених на них зобов`язань, ухвалення законного та справедливого судового рішення є неможливим.

Згідно положень статті 57 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справ місцевим та апеляційним судом, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Від встановлення конкретних фактичних обставин справи залежить правильне застосування норм матеріального права та вирішення спору.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи судом не встановлені, ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська