Справа № 185/7400/18
Провадження № 2/185/4134/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А. С., за участю секретаря судового засідання Снаткіна Д.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Ткач Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/7400/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

04.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики, суму процентів за користування коштами, інфляційних нарахувань на суму боргу та 3% річних від простроченої суми всього - 16135,74 грн. та судові витрати по справі.

Позов мотивовано тим, що згідно договору позики від 10.04.2016 року відповідачу було надано позику у розмірі 15000,00 грн., про що останнім було власноруч написано розписку. В березні 2017 року відповідач повернув частину боргу в сумі 6000 грн., про що було здійснено відповідний запис в розписці. Однак зобов`язання за договором позики відповідач не виконав повністю, кошти в сумі 9000 грн. не повернув, станом на 04 вересня 2018 року заборгованість за договором позики склала 16135,74 (шістнадцять тисяч сто тридцять п`ять) грн.74 коп. в т.ч.: борг - 9000,00 грн. проценти за користування коштами - 4202,68 грн., сума інфляційних нарахувань на суму боргу, 2396,76 грн. три відсотки річних від простроченої суми - 536,30 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

14.05.2019 ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги задоволено частково. Ухвалою від 16.09.2019 заочне рішення скасоване за заявою відповідача, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, надала пояснення відповідно до позовної заяви. Позивач зазначила, що в розписці здійснено запис 3 тис.+ 3 тис. та підпис - це кошти всього 6000,00 грн, які дійсно віддала мати відповідача, та ставила свій підпис, більше ніяких грошей відповідач не повертав та його мати не повертала, зазначила, що мати відповідача ніколи б не віддала кошти без розписки чи відповідного запису. Пояснила, що коли мати відповідача приносила кошти 3 000 грн. перший раз, вона не могла знайти розписку, мати відповідача коштів не віддала, прийшла ще раз, і зробила запис в розписці, 3+3 тис. та поставила свій підпис, так як перші 3000 грн. вона передавала раніше через сина. Записи 2+2 зроблено її рукою, це вона записувала суму своїх коштів які вона віддала власнику, так як ці 15 000 грн., яки вона зайняла відповідачу, знаходились у неї на зберіганні, це кошти її сестри.

Представник відповідача у судовому засіданні позові вимоги визнала частково, пояснила, що відповідач позов визнає в розмірі 5 000 грн., так як всі кошти віддані позивачу матір`ю відповідача, про 10 000 (3+3 та 2+2) є запис в розписці, а щодо 5000 грн. записів немає, тому позов визнано в цій частині, проценти, 3% річних та інфляційні витрати не визнають.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача, всі кошти позивачу віддані, 6 000 грн. віддавала вона особисто, приходила два рази, писала та ставила розпис в розписці, потім вона давала сину ще 4000 грн. щоб він віддав позивачу, син сказав, що віддав, вважає, що про це зроблено запис 2+2, чому немає підпису, або розписки не знає. Потім позивачу ще віддавала 5000 грн., але про це немає розписки або записів, тому ці кошти вони згідні віддати.

Вислухав сторін, свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до розписки від 10.04.2016 року мовою оригіналу: «Я, ОСОБА_2 , (паспорт НОМЕР_1 , выдан 05 июня 1997г. Павлоградским ГОУМВД Днепропетровской обл.) Взял взаймы у ОСОБА_1 ( паспорт НОМЕР_2 выдан 17 ноября 1999 г. Павлоградским МВ УМВС Украъны в Днеп-ой обл.) 15000 грн. (пятнадцать тысяч гривен.) Обязуюсь отдать до 10 сентября 2016г. 10.04.2016г. Подпись».

Судом встановлено, що на дату звернення до суду вказана позика повернута в частині 6000,00 грн., про що зроблено відповідний запис на розписці та визнано сторонами.

Щодо повернення 4000 грн. за розпискою від 10.04.2016, судом встановлено, що запис на розписці «2+2 тыс.», зроблено позивачем, що не заперечують сторони, підпису відповідача або його матері після зазначеного запису немає. Про факт повернення коштів в сумі 4000 грн. зазначає лише свідок ОСОБА_3 , позивач факт повернення коштів в сумі 4000 грн. заперечує.

Слід зазначити, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (ст.1051 ЦК України).

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Повернення грошей в сумі 4000 грн. та 5000 грн. позивачу не доведено, оскільки боргова розписка знаходилась на момент звернення до суду та розгляду справи в позичальника (позивача) (а.с. 37-оригінал розписки).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права зазначені в Постанові ВС від 27 червня 2018 року, справа №712/14562/17-ц.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України (застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання), за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами (ст. 1048 ЦК України).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 ЦК.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою (або проценти на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до ст. 1048 ЦК України) припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В подальшому в охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики грошових коштів, то після 10.09.2016 позивач не має законних підстав нараховувати відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до ст. 1048 ЦК України, з 11.09.2016 застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що між сторонами укладено договір позики грошей в розмірі 15000,00 грн., на підтвердження чого позичальником написано розписку від 10.04.2016, на строк до 10.09.2016, розмір процентів не встановлений. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 10.04.2016 по 10.09.2016, згідно формули розрахунку заборгованості ( сума позики * кількість днів прострочення * ставка НБУ / кількість днів у році * 100 %) сума буде складати 1 100,13 грн., відповідно до розрахунку позивача який в цій частині за період з 10.04.2016 по 10.09.2016 є вірним (а.с. 4).

Також, позикодавець має право на одержання від позичальника інфляційних витрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості за період з 11.09.2016 по 04.09.2018 року (в межах позовних вимог). Сума заборгованості становила в період з 11.09.2016 по березень 2017 - 15 000 грн., з квітня 2017 по 04.09.2018 - 9 000 грн. Позивач відповідно до позовних вимоги та доданого розрахунку просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з вересня 2016 по липень 2018 та три відсотка річних розраховані за період з 11.09.2016 по 04.09.2018 з суми заборгованості в 9 000 грн (а.с. 8-10). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Перевіривши розрахунок позивача в цій частині суд доходить висновку про його обґрунтованість.

З огляду на викладене стягненню підлягає заборгованість у розмірі 13033 (тринадцять тисяч тридцять три) грн. 19 коп., в т.ч.: борг - 9000,00 грн. проценти за користування коштами - 1100,13 грн. за період з 10.04.2016 по 10.09.2016, сума інфляційних нарахувань на суму боргу за період з вересня 2016 по липень 2018 - 2396,76 грн., три відсотки річних від простроченої суми за період з 11.09.2016 по 04.09.2018 - 536,30 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 89,133,141,258-265,212 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_4 , проживаючої: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 10.04.2016 у сумі 13033 (тринадцять тисяч тридцять три) грн., 19 коп. в т.ч.: борг - 9000,00 грн., проценти за користування коштами - 1100,13 грн., сума інфляційних нарахувань на суму боргу - 2396,76 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 536,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_4 , проживаючої: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко