КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/1902/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/9220/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Марцинкевича В.А., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у січні 2016 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 ,в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 105 621,17 доларів США.

В обґрунтування позову зазначало, що 05.07.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К3R0AU22786356, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 23 145,65 доларів США та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки до 05.07.2014. Проте свої зобов`язання за договором відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 29.12.2015 утворилася заборгованість у сумі 105 621,17 доларів США, з яких 21 266,35 доларів США - заборгованість за кредитом, 17 375,97 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 652, 40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 65 326, 45 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2016 позов задоволено частково.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2019 заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вона не була належним чином повідомлена про судовий розгляд, а тому вважає, що суд порушив її право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Позивач приховав ту обставину, що вже звертався до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012 набрало законної сили. Суд не звернув уваги, що строк дії договору закінчився 05.07.2014 та стягнув проценти, пеню і комісію, які нараховані після закінчення строку договору. Оскільки банк уже звертався з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, він може вимагати лише стягнення виплат, передбачених ст. 625 ЦК України, якщо рішення не виконується, а не нараховувати суми відповідно до умов договору. Крім того, вважає, що зміст кредитного договору суперечить закону та позивач порушив право позивачки на отримання повної інформації щодо сукупної вартості кредиту, а відтак договір є недійсним.

У судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Відповідач також подала заяву про застосування позовної давності.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К3R0AU22786356 відповідно до якого остання отримала кредит у сумі23 145,65 доларів США, строком до 05.07.2014.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплачує.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем ОСОБА_1 станом на 29.12.2015 має заборгованість - 105 621,17 доларів США., яка складається з: 21 266,35 доларів США - заборгованість за кредитом; 17 375,97 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 652,40 доларів США - заборгованість по комісії; 65 326,45 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідачі порушили зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом. Судом з урахуванням принципу розумності та справедливості зменшено розмір пені до 500 доларів США.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України закредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов`язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Позивач не повідомив суд про те, що у липні 2012 вже звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К3R0AU22786356 від 05.07.2007 та заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012, яке набрало законної сили позов задоволено, у рахунок погашення заборгованості у сумі 284 090,26 грн звернуто стягнення на предмет застави.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави позивач змінив строк виконання зобов`язань, оскільки просив за рахунок заставного майна погасити достроково всю суму кредиту.

Та обставина, що АТ КБ «Приватбанк» у липні 2012 року просив стягнути достроково всю суму кредиту вбачається із змісту заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012, копії позовної заяви та не заперечувалася представником позивача у судовому засіданні 23.07.2019.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Разом з тим, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки у кредитному договорі не визначено розмір відсотків від залишку заборгованості після закінчення строку договору, а позивач не ставив вимог про стягнення відсотків за користування коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України вимоги банку задоволенню не підлягають.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства суд позбавлений можливості самостійно змінювати позовні вимоги, відтак в рамках даної справи стягнення процентів за ст. 1048 ЦК України суперечитиме ст. 13 ЦПК України. Разом з тим позивач не позбавлений права надалі заявити такі вимоги, навівши їх обґрунтування та додавши відповідні розрахунки.

За вказаних обставин нарахування позивачем процентів за користування кредитом та штрафних санкцій після закінчення строку договору, який змінений самим позивачем є таким, що суперечить умовам договору та вимогам закону.

Колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо зміни кредитором строку виконання зобов`язання, викладені у постановах від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 24.04.2019 у справі № 523/10225/15-ц.

При розгляді справи встановлено, що рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не виконане.

Відповідач не заперечує, що основне зобов`язання у повному обсязі нею не виконано. Разом з тим, відповідач просить відмовити у позові за пропуском позовної давності.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Саме така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц.

Оскільки матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідачки про день та час розгляду справи та суд першої інстанції не усунув зазначений недолік шляхом скасування заочного рішення колегія суддів приймає до уваги заяву про застосування позовної давності, подану до суду апеляційної інстанції.

Строк договору, який змінено банком закінчився у липні 2012 року. З даним позовом банк звернувся до суду 29.01.2016, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Зазначена обставина є підставою для відмови у позові щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі, який існував до пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет застави за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Колегія судів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір суперечить вимогам закону та є недійсним, оскільки у встановленому законом порядку кредитний договір недійсним не визнавався.

Відповідач надала докази про те, що вона у вересні 2009 року зверталася до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним та ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2009 позовну заяву повернуто. Будь - яких інших доказів про те, що кредитний договір чи будь - які окремі його умови визнані недійсними відповідач не надала, із зустрічним позовом у даному провадженні не зверталася.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 03.09.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик