Справа № 464/769/19 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/2543/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року в складі судді Дулебко Н.І. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця,-

встановила:

У лютому 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як спадкоємців, про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 06.07.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги обґрунтовував тим, що 06.07.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 помер. Таким чином, спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 03.01.2017 року до 03.07.2017 року. На час відкриття спадщини з спадкодавцем постійно проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адресою реєстрації яких є АДРЕСА_1 .

08.06.2017 року позивач направив претензію кредитора до Першої Львівської державної нотаріальної контори, на що 21.07.2017 року отримав відповідь про те, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання позичальника. Спадкування обов`язків відбулося, оскільки відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені законом строк, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 15.12.2018 року відповідачам направлено лист-претензію, за яким позивач пред`явив до них вимоги, однак жодних дій останніми не вчинено. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 5564,04 грн., з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, з яких: тіло кредиту 4039, 13 грн., 1 324, 91 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, 200 грн. пеня. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягення заборгованості за кредитом спадкодавця відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з рішенням суду не погоджується, вважає незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі покликається на те, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів у справі, де адреса реєстрації зазначена АДРЕСА_1 , жодних доказів, що відповідачі не мешкали разом з позичальником за адресою своєї реєстрації до дня його смерті матеріали справи не містять.

На виконання вимог закону позивач 08.06.2017 року направив претензію кредитора до Шостої Львівської державної нотаріальної контори та у відповідь позивача повідомлено, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від такої до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Стверджує, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки не відмовилися від спадщини у передбачені законом строки.

При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Звертає увагу на те, що суд встановив, що у спадкодавця були невиконані боргові зобов`язання, тому наполягаючи на тому, що відповідачі прийняли спадщину, зобов`язання були успадковані на рівні з правами, тому суд не мав підстав для відмови у позові, при цьому встановити склад спадщини та її вартість, позивач не мав можливості, тому суд мав самостійно встановити таку інформацію.

Оскаржуваним рішенням позивач позбавлений права на поновлення своїх прав за рахунок майна одержаного у спадщину.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів того, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_4 та у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті останнього, позивачем не надано, а судом не здобуто.

Більше того, позивач не довів наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , а відтак і можливість визначення розміру частки відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця.

Враховуючи наведене суд першої інстанції відмовив за недоведеністю позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 06.07.2012 року ОСОБА_4 заповнив та підписав анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, згідно з якою відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну карту.

ОСОБА_4 погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Позичальник підтвердив, що зобов`язується дотримуватись вимог Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті ПриватБанку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши кредит у розмірі, встановленому договором, протилежні докази судом не встановлені.

В свою чергу, позивач стверджує, що позичальник не належним чином виконував свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованість за договором №б/н від 06.07.2012 року становить 5564,04 грн., з яких: 4 039, 13 грн. тіло кредиту, 1 324, 91 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, 200 грн. пеня. (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 139).

З метою об`єктивного розгляду справи суд першої інстанції досліджував спадкову справу № 262/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 236, 237).

Так, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_4 , позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 01.06.2017 року звертався до Шостої Львівської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст. 1281 Цивільного кодексу України. Просив повідомити чи заводилася спадкова справа після смерті боржника, включити кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити стосовно заяв про прийняття чи відмову від прийняття спадщини, відомості про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини та просив повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5564,04 грн. (а.с. 138).

Претензія надійшла у нотаріальну контору 12.06.2017 року.

Цього ж дня сформовано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, з якої слідує, що за вказаними параметрами запиту ( ОСОБА_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 142).

12.06.2017 року Шоста Львівська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про заведення спадкової справи № 262/2017 на підставі звернення банку та доведення Претензії до відома спадкоємців, врахування заборгованості спадкодавця при оформленні спадщини (а.с. 143).

29.05.2018 року Перша Львівська державна нотаріальна контора надіслала Претензію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору б/н від 25.07.2016 року - Шостій Львівській державній нотаріальній конторі, за належністю (а.с. 143-144).

З матеріалів справи вбачається, що суд викликав в судове засідання відповідачів у справі, однак конверти про надіслання судових повісток про виклик до суду повертались на адресу суду без вручення, оголошення про виклик також опубліковано на сайті суду (а.с. 80-85, 86, зворот, 89-94, 103, 119, 121-127, 134).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК Укораїни).

Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

При цьому, у разі пропуску строку для прийняття спадщини для спадкоємців передбачається цивільно-правова відповідальність, яка полягає у позбавленні їх права на прийняття спадщини.

В свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ст. 1281 ЦК України).

Невиконання спадкоємцем вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року при розгляді справи № 522/407/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в межах строку, визначеного ст. 1281 ЦК України, звернувся з претензією у нотаріальну контуру, на підставі власне якої і була заведена спадкова справа № 262/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у спірних правовідносинах встановленню та доведенню підлягають обставини щодо наявності спадкового майна та прийняття спадкоємцями спадщини.

Відтак, до правовідносин сторін підлягають застосування положення статті 1282 ЦК України.

Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У Цивільному кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач покликається на те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є спадкоємцем позичальника ОСОБА_4 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, в яких місцем реєстрації останніх зазначено АДРЕСА_1 (а.с. 41-45).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Поряд з цим, в контексті цивільно-правової відповідальності, яка полягає у позбавленні спадкоємців, які пропустили строк для прийняття спадщини, права на прийняття спадщини, колегія суддів не може не погодитися із висновком районного суду про те, що жодних доказів, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_4 та у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті останнього, позивачем не надано, а судом не здобуто.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Позивач, як зазначалось вище, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, просив про розгляд справи без участі представника банку, а отже не був позбавлений можливості заявляти клопотання та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України.

Разом з цим, протягом усього часу розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, позивач не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, клопотань про витребування доказів не заявляв, як і не надав доказів щодо наявності, обсягу та вартості спадкового майна після померлого ОСОБА_4 , проте мав можливість звернутися до суду із таким клопотанням.

Відтак, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та вартості спадкового майна після померлого ОСОБА_4 з метою визначення меж відповідальності спадкоємців останнього за зобов`язаннями померлого боржника перед кредитором.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді апеляційної інстанції, не скористався.

Враховуючи те, що позивач не надав належних та допустимих доказів складу спадкового майна та його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємців, за боргами спадкодавця, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк