Справа № 161/1122/19 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/833/19 Категорія: 48 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Вергун Т.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської областівід 18 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Позов мотивує тим, що 14 вересня 1995 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1133. Під час шлюбу в них народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, на теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені. Подальше спільне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливе і суперечить їх інтересам. За час шлюбу подружжям спільно набуто 1/2 будинку згідно договору купівлі - продажу від 04.09.2001 року, яке в результаті проведених реконструкцій та добудов відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.12.2012 року складається з: житлового будинку А-2, загальною площею 94, 9 кв.м., житловою площею 62 кв.м.; літньої кухні Б-1; прибудови б; погреба з шийкою б1; вбиральні В; огорожі 1. Вказане спільно нажите майно - 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за відповідачем. Мирним шляхом вирішити спір не вбачається можливим, у зв`язку з недосягненням згоди з приводу поділу майна. Зазначене майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Просить суд розірвати шлюб та припинити право спільної сумісної власності шляхом визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності по 1/4 частці за кожним в 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку А-2, загальною площею 94, 9 кв.м., житловою площею 62 кв.м.; літньої кухні Б-1; прибудови б; погреба з шийкою б1; вбиральні В; огорожі 1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 14 вересня 1995 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1133 - розірвано. Припинено право спільної сумісної власності шляхом визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності по 1/4 частці за кожним в 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку А-2, загальною площею 94, 9 кв.м., житловою площею 62 кв.м.; літньої кухні Б - 1; прибудови б; погреба з шийкою б1; вбиральні В; огорожі 1.

Відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції в частині поділу майна подружжя. Вважає його незаконним та необгрунтованим, судом порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що реконструкцію будинку, який позивач хоче поділити, проводила і власник іншої 1/2 будинку зі своєю дочкою. Земельна ділянка належить на праві приватної власності іншому співвласнику ОСОБА_7 . Просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року в частині поділу майна та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Під час розгляду справи по суті в апеляційному суді позивачем подано доповнення до відзиву, у якому він просить скасувати рішення суду першої інстанції частково, змінити резолютивну частину рішення Луцького міськрайонного суду від 18.06.2019 року та викласти її в наступній редакції: "Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 14 вересня 1995 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1133, розірвати. Припинити право спільної сумісної власності шляхом визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності по 1/4 частці за кожним в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку А-2, загальною площею 94, 9 кв.м., житловою площею 62 кв.м., літньої кухні Б-1, прибудови б, погреба з шийкою б 1, вбиральні В, огорожі 1."

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині поділу майна подружжя і переглядається апеляційним судом в цій частині. Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу відповідачем не оскаржується і в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині поділу майна подружжя скасувати та ухвалити нове судове рішення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 вересня 1995 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1133.

ОСОБА_4 , згідно договору купівлі - продажу від 04.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцької державної нотаріальної контори № 1 Шкльодою Я.А. за р.н. 1-1721, 17.12.2002 року, придбала 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , житловою площею 43, 2 кв.м. Біля будинку розташовані: літня кухня Б-1, вбиральня В, огорожа, вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано ВО БТІ в реєстровій книзі № 35 за реєстраційним № 5454 та видано реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_1 .

В результаті проведених реконструкцій та добудов до придбаного будинку на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 21.11.2012 року № 783-1 за ОСОБА_4 зареєстровано право на 1/2 частки на нерухоме майно: житловий будинок А-2, загальною площею 94, 9 кв.м., житловою площею 62, 8 кв.м.; літня кухня Б-1; прибудова б; погріб з шийкою б1; вбиральня В; огорожа 1, та видано свідоцтво про право власності, зареєстроване в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.12.2012 за реєстр. № 38498938.

Спірна частина будинку підлягає поділу між подружжям, оскільки набута за час їх шлюбу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за кожним з подружжя підлягає визнанню право на 1/4 частки в 1/2 частині спірного житлового будинку без його реального поділу та виділу в натурі. Тобто, фактично визнав право власності на 1/8 від цілого будинку за кожним з подружжя. При цьому, якщо розмір цієї частки відповідає заявленим позивачем позовним вимогам, то визнання за відповідачем права лише на 1/4 частину від спільного майна подружжя, не відповідає нормам сімейного законодавства і позбавляє її права на частку будинку, належну їй за законом. Розмір визнаної за відповідачем частки будинку значно менший розміру тієї частки, на яку вона має право при поділі спірного майна відповідно до норм сімейного законодавства.

Звертаючись з позовом, позивач не зазначив чи є технічна можливість визначення реальних часток кожного із співвласників будинку.

Позивач вимоги про поділ будинку в натурі не заявляв, а його право на частку в спільному майні подружжя, випливає із положень закону.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми сімейного законодавства, неправильно визначив ідеальні частки у спільному майні подружжя, права на які кожен з них має відповідно до положень Закону, не здійснив поділ спірного майна і, як наслідок, не вирішив спір, який виник між сторонами.

Як встановлено з інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 , яка витребувана апеляційним судом, право власності по 1/2 частині на вказане домоволодіння, яке складається з житлового будинку А-2, загальною площею 94, 9 кв.м., літньої кухні Б-1, прибудови б, погребу з шийкою б1, вбиральні В, огорожі 1 належить та зареєстровано за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . З витягу про державну реєстрацію прав вбачається, що вказані частини домоволодіння належать зазначеним співвласникам на праві спільної часткової власності. При цьому, поділу домоволодіння в натурі з визначенням та присвоєнням окремих інвентаризаційних номерів, співвласниками не проведено.

Встановлення належності частини вказаного будинку за кожним з подружжя є новим юридичним фактом, із настанням якого відбудеться зміна правовідносин між співвласниками будинку, в тому числі й у відносинах щодо земельної ділянки під цим будинком, яка відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 19 березня 2012 року належить на праві власності по 1/2 частини ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Таким, чином, судове рішення про поділ між подружжям належної їм частини домоволодіння, з огляду на те, що ця частина домоволодіння не виділена їм в натурі, може вплинути на права та обов`язки співвласника іншої частини цього домоволодіння ОСОБА_7 .

Згідно із ч. 3 статті 53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Отже питання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, належить до повноважень суду першої інстанції. Порядок залучення до участі у справі або вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, передбачений статтею 53 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції відповідно до норм процесуального права позбавлений можливості залучити до участі в справі третю особу на стадії апеляційного перегляду.

Установивши, що рішення у справі за позовом ОСОБА_3 може вплинути на права та інтереси ОСОБА_7 , яка є співвласником будинку, частина якого є предметом поділу між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд першої інстанції зобов`язаний був повідомити її про розгляд цієї справи та забезпечити її можливу участь у ній, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. І лише за наявності доказів того, що ОСОБА_7 повідомлена про справу та її можливу участь у ній і якщо від неї не надійшло повідомлення про згоду на участь у цій справі, суддя міг розглянути цю справу по суті без її участі.

Суд першої інстанції вказаних вимог процесуального законодавства не врахував, чим порушив норми процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Позивач не позбавлений права звернутись з таким же позовом, зазначивши всіх осіб, на права та обов`язки яких може вплинути рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 3441, 19 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: