ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4285/18 Головуючий суддя І інстанції Баркова Н. В.
Провадження №22-з/818/451/19
22-ц/818/4005/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря-Мухатаєва Б.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 червня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Баркової Н.В., по цивільній справі № 639/4285/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіна О.М. про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року призначено по справі судово-психіатричну експертизу та провадження по справі зупинене.

Не погоджуючись з також ухвалою суду першої інстанції 10 липня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року залишено без змін.

На адресу Харківського апеляційного суду 20.11.2019 надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі.

В обґрунтування заяви вона зазначила, що судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови від 31.10.2019 не були розглянуті та вирішені усі питання, які були поставлені в апеляційній скарзі, з урахуванням клопотанні про її доповнення.

На думку заявниці постанова Харківського апеляційного суду від 31.10.2019 року також не відповідає вимогам п.п. в, г п. 2 статті 382 ЦПК України, мотивувальна частина викладена з порушенням п.п. а-г п. 3, п.п. а, б п. 4 цієї статті Кодексу. Суд апеляційної інстанції безпідставно розглянув скаргу за відсутності апелянта ОСОБА_1 , яка надіслала телефонограму про свою хворобу із проханням перенести засідання суду на іншу дату, та за повернення без вручення судової повістки від покійного позивача ОСОБА_2 , за відсутності у справі доказів на підтвердження родинного зв`язку позивача із спадкоємцем ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції не викликав позивача для з`ясування чи є він живий. Колегія суддів не відреагувала на повідомлення апелянта від 20.11.2019 про неврегульований реальний конфлікт інтересів через залишення у подальшому розгляді позову покійної особи ОСОБА_2 , внаслідок чого через заборону і обмеження на вчинення дій, прийняття рішень згідно пп 3 п 1 статті 28 Закону України « Про запобігання корупції» втратила право розглядати її заяву про ухвалення додаткового рішення. При цьому відповідач вважає себе викривачем корупційних порушень.

З посиланням на ч. 3 ст. 270 ЦПК України просить постановити додаткове рішення до постанови Харківського апеляційного суду від 31.10.2019 щодо наступних, не досліджених апеляційним судом позиціях у прохальній частині апеляційної скарги:

1.Визнати явку позивача ОСОБА_2 до апеляційного суду для ідентифікації цивільної правоздатності та цивільної дієздатності та посвідчення Факту, що фізична особа є живою - обов`язковою;

2.Визнати дії посадової особи ОСОБА_4 по реєстрації надісланого поштою письмового правочину без посвідченого нотаріусом підпису заявника та за відсутності обов`язкових додатків для сторін - пособництвом у дискримінації конституційного права на справедливий та неупереджений суд - незаконними;

3.Визнати дії судді Баркової Н.В по відкриттю судового провадження по нікчемному правочину - позову про скасування заповіту. що надійшов до суду поштою від не ідентифікованої нотаріусом та судом особи - без довідки нотаріуса про посвідчення факту. що фізична особа є живою, не проведення суддею перевірки цивільної дієздатності та цивільної правоздатності позивача у суді та без надання належних доказів родинного зв`язку - дискримінаційними та незаконними;

4.Вчинити позитивні дії по протидії прямій дискримінації з боку посадових осіб Жовтневого районного суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнати позов від не ідентифікованої належними документами померлої особи ОСОБА_2 та без доказів родинного зв`язку для оскарження заповіту спадкодавця з потойбічного світу завідомо безпідставним, з ознаками зловживання правом . визнати прийняття до канцелярії суду та реєстрацію позову що надійшов поштоюіз неідентифікованим нотаріусом підписом та без обов`язкових додатків для сторін в порушення Інструкції 173 - незаконним - з ознаками пособництва у шахрайстві групі осіб та повідомити про кримінальне порушення посадових осіб Жовтневого районного суду м. Харкова до правоохоронних органів:

5.Передати заяву про вчинені корупційні порушення та порушення, пов`язані із корупцією посадовими особами на виконанні функцій держави Жовтневого районного суду м. Харкова до НАБУ для вжиття заходів до посадових осіб, причетних до злочинної схеми квартирних шахраїв із використанням службового становища.

Також ОСОБА_1 вказала, що оскільки у постанові Харківського апеляційного суду від 31.10.2019 року не згадується подане апелянтом клопотання про отримання судом поданого апелянтом доповнення до апеляційної скарги, воно має бути розглянуте колегією суддів. Просить також послатися на релевантне рішення Європейського суду по правах людини, яке є джерелом права.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув заяву за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи та проведення судового засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заявника та її представника ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню та відсутні передбачені у ст. 270 ЦПК України підстави для прийняття додаткового рішення.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Частиною 6 ст. 367 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

3. Ухвалюючи рішення у справі, суд, за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний із предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із не залежних від нього причин.

Судовим розглядом встановлено наступне.

09 серпня 2018 року позивач ОСОБА_2 , посилаючись на те, що він є спадкоємцем за правом представлення після смерті своєї бабусі, ОСОБА_3 , який прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою, звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить суд визнати заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 та посвідчений 18.12.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіною О.М., зареєстрований в реєстрі за № 276 недійсним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.09.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Під час підготовчого провадження представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Лисиченко С.М. було подано до суду клопотання про призначення у даній цивільній справі посмертної судово-психіатричної експертизи спадкодавця ОСОБА_3 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року було призначено по справі судово-психіатричну експертизу та провадження по справі зупинено.

При вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження по скарзі ОСОБА_8 , ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року про усунення недоліків щодо змісту скарги (частина зазначених у п.п. 2-7 прохальній частині апеляційної скарги вимог згідно до ст.ст. 352, 356, ч.1 ст.367 ЦПК України не може бути предметом апеляційного розгляду справи), - було відкрито апеляційне провадження лише щодо оскарження ОСОБА_1 ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року про призначення експертизи та зупинення провадження у справі. Ухвалено вважати повернутою без розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова про відкриття провадження у справі від 21 вересня 2018 року (п.п. 3, 6 скарги) (а.с. 75-77 т. 2, 93-95 т. 2).

При цьому в апеляційній скарзі ОСОБА_1 остаточно просила:

1.Прийняти апеляційну скаргу на ухвалу суду від 21.06.2019 року - яка дискримінує та утискає права скаржника на справедливий та неупереджений суд у розумні строки - до розгляду та відкрити провадження.

2.Скасувати ухвалу суду від 21.06.2019 року суду як нікчемну - за відсутності у суду підтвердженої нотаріусом інформації щодо фізичного існування позивача, набуття позивачем цивільної дієздатності та цивільної правоздатності для подання позову до суду у якості законного спадкоємця « ОСОБА_9 » та замовника зазначеної експертизи - громадянина ОСОБА_2 ..

3.Визнати ухвалу судді Баркової Н.В про відкриття судового провадження по нікчемному правочину- позову не ідентифікованої особи про скасування нотаріально посвідченого заповіту законним спадкоємцем без додавання належних доказів родинного зв`язку позивача із спадкодавцем - дискримінаційною та незаконною (не з мотивів порушення правил територіальної підсудності).

4.Зобов`язати суддю Жовтневого районного суду Баркову Н.В. на підставі зазначених у апеляційній скарзі обставин та доказів - залишити позов справі № 639/4285/18 без розгляду відповідно до пунктів 3, 8-10 статті 257 ЦПК України.

5.Визнати явку позивача - «ОНУКА» громадянина ОСОБА_10 А. до апеляційного суду для ідентифікації у суді цивільної правоздатності та цивільної дієздатності особи та посвідчення факту, що фізична особа є живою, дієздатною, є онуком спадкодавця та має паспорт громадянина України - обов`язковою.

6.Визнати ухвалу судді Баркової Н.В про відкриття судового провадження по нікчемному правочину - позову не ідентифікованої особи про скасування нотаріально посвідченого заповіту без належних доказів родинного зв`язку позивача із спадкодавцем - дискримінаційною та незаконною.

Вказала, що при прийнятті позовної заяви судом порушено порядок опрацювання вхідної кореспонденції відповідно до Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, а саме як з`ясована ОСОБА_1 позовна заява попала на електронний розподіл позовної заяви, що надійшла поштою від особи за не ідентифікованим нотаріусом згідно ст.44 Закону України «Про нотаріат» та без додавання до позову екземплярів позовів для відповідача та третьої особи. Також позивачем, відповідно до ст.95 ЦПК України не завірені подані до суду додатки.

Вважала, що шахрайські дії почалися із реєстрації позовної заяви у суді. За майже рік перебування позовної заяви у суді позивач ОСОБА_2 не з`явився до суду для підтримання ним поданого позову та перевірки цивільної дієздатності та цивільної правоздатності фізичної особи відповідно до ст. 30 ЦК України.

Зазначала, що постановляючи нікчемну ухвалу від 21.06.2019 року про проведення експертизи за клопотанням невідомої особи суд не виконав основні завдання підготовчого провадження не отримав належні докази на підтвердження позовних вимог, не розглянув та не дослідив клопотання та докази відповідача діяв виключно на припущеннях, не підтверджених доказами відкрив провадження та цілий рік здійснював судочинство за відсутності доказів щодо родинних зв`язків позивача та голослівних звинувачень відповідача ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Рибкіну О.М. у кримінальному порушенні, все це є підставою для скасування протиправної ухвали судом апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції у постанові від 31 жовтня 2019 року відповідно до ст. 367 ЦПК України визначив межі апеляційного розгляду справи, і зазначив, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року скарга в п.п. 3, 6 вимог скарги не приймалась до апеляційного розгляду і в цій частині була визнана повернутою ОСОБА_1 Апеляційне провадження було відкрито лише щодо скарги ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року про призначення експертизи та зупинення провадження у справі, тому апеляційному розгляду розглядалися лише доводи скарги стосовно цієї ухвали.

Постановою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року залишено без змін.

Згідно статті 382 ЦПК України:

1. Постанова суду апеляційної інстанції складається з:

1) вступної частини із зазначенням:

а) дати і місця її прийняття, номера справи;

б) найменування суду апеляційної інстанції, прізвищ та ініціалів суддів і секретаря судового засідання;

в) імен (найменувань) сторін і особи, яка подала скаргу;

г) найменування суду першої інстанції, рішення якого оскаржується, дати ухвалення рішення, прізвища судді (суддів); часу і місця його ухвалення, дати складання повного тексту рішення;

2) описової частини із зазначенням:

а) короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

б) короткого змісту вимог апеляційної скарги;

в) узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

г) узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

3) мотивувальної частини із зазначенням:

а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин;

б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

4) резолютивної частини із зазначенням:

а) висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги;

б) нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення;

в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції;

г) строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження.

2. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вказаної норми ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у постанові від 31.10.2019 року вирішив усі визначені в ній питання, наведені з цього приводу доводи заяви ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950р. за змістом визначеного у п. 1 ст. 6 права на справедливий суд зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Дану вимогу слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді лише на вагомі, доречні та специфічні в контексті відповідних норм матеріального та процесуального права аргументи, що мають юридичне значення.

Так. у п. 23 рішення від 18.07.2006 по справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00) Європейський суд з прав людини нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний

контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.07.2010 (заява № 4909/04).

У постанові від 31.10.2019 року апеляційний суд, діючи у визначених ухвалою від 11 вересня 2019 року межах апеляційного провадження дослідив усі вимоги щодо оскарженої ухвали суду першої інстанції від 21.06.2019, наведені в цьому контексті аргументи апелянта, які мають юридичне значення для її розгляду, та надав відповідне мотивування своїх висновків, з посиланням на норми матеріального та процесуального права.

Слід також зауважити, що ОСОБА_1 не надала до суду апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на підтвердження її заяв про смерть позивача, за відсутності з цього приводу відповідних клопотань та відомостей питання процесуального спадкоємства судом апеляційної інстанції не досліджувалося. Вона не позбавлена процесуальної можливості вирішити це питання при розгляді справи по суті в суді першої інстанції.

Корупційні правопорушення, на які посилається ОСОБА_1 у своїх доводах, також не були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки про наявність ухвалених в цьому контексті судових рішень преюдиціального характеру апелянт суду апеляційної інстанції не повідомляла, суду апеляційної інстанції такі судові рішення не відомі.

Подане ОСОБА_1 20.11.2019 до суду апеляційної інстанції разом із заявою про ухвалення додаткового рішення повідомлення про наявність у ОСОБА_1 конфлікту інтересів із колегією суддів не було підтримано ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_7 для її розгляду в якості заяви про відвід, тому колегія суддів її не розглядала.

За своїм змістом це повідомлення ОСОБА_1 є заявою про її незгоду з процесуальними діями суддів при розгляді скарги ОСОБА_1 та з постановою Харківського апеляційного суду від 31.10.2019, якою її скарга була відхилена.

Не погоджуючись з процесуальними діями суддів, зі змістом судового рішення про відмову у задоволенні її скарги, що при її розгляді колегія суддів відхилила клопотання ОСОБА_1 , про перенесення справи на іншу дату, у зв`язку з її поганим почуттям, вона вважає, що між нею та суддями виник реальний конфлікт інтересів, який має бути врегульовано колегією суддів відповідно до порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи, затвердженого рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 2 (а.с. 147 т. 2).

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім того, оскільки згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви та в тому самому порядку, що й судове рішення, склад колегії суддів при розгляді заяви ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення у даному випадку не має змінюватися.

З урахуванням вищевикладеного, такі дії заявниці об`єктивно спрямовані на затягування розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення поза розумні межі, що є зловживанням процесуальним правом.

Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що 10.10.2019 ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_11 були під розписку повідомлені, що судове засідання по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 по цій справі відбудеться 31.10.2019 о 12.00 (а.с. 123 т. 2).

З огляду на те, що ОСОБА_1 та інші учасники справи, які належним чином повідомлялися про розгляд справи, не з`явилися у призначений судом час та не повідомили про причини своєї неявки, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув скаргу за їх відсутності. Згідно телефонограми № 77 ОСОБА_1 в 15 годин 02 хв. 30.10.2019 повідомила суд апеляційної інстанції про те, що вона у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання на 12.00 31.10.2019 по цій справі просить розгляд справи перенести на іншу дату, у зв`язку з поганим почуттям, - тобто після спливу призначеного строку судового засідання та фактичного розгляду її скарги. При цьому ОСОБА_1 повідомила, що всі довідки будуть надані у наступному судовому засіданні (а.с. 127 т. 2). 09.12.2019 ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами справи. Однак на день розгляду заяви про постановлення додаткового рішення так і не надала документів на підтвердження неможливості свого прибуття у судове засідання на 12.00 31.10.2019.

Оскільки підстав для самовідводу суддів, передбачених у ст.ст. 36, 37 ЦПК України, колегія суддів не встановила, відповідно до ст.ст. 39, 40 ЦПК України, які визначають порядок подання та вирішення заяви про самовідводи, з урахуванням передбачених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного розгляду справи, - законних підстав для розгляду вищезгаданого подання не вбачається. ОСОБА_1 не позбавлена права оскаржити постанову Харківського апеляційного суду від 31.10.2019, яку вона на день подання заяви про постановлення судом апеляційної інстанції додаткового рішення вже отримала, - у касаційному порядку.

Що стосується доводів заяви щодо невирішеного клопотання про врахування доповнення до апеляційної скарги (а.с. 106-107), то за своїм змістом це клопотання не містить ніяких додаткових вимог у розумінні ст. 364 ЦПК України, яка передбачає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. За своїм змістом воно є клопотанням про врахування документів: витягу з ЄРДР за № 0000795 про надходження заяви від потерпілої ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення - завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_2 до суду про підроблення заповіту нотаріусом Рибкіною О.М. та ОСОБА_1 , копія протоколу від 09.102019 допиту слідчим свідка ОСОБА_12 по обставинам посвідчення спірного заповіту, довіреність від 11.12.2017 ОСОБА_1 на представництво її інтересів ОСОБА_7 , складена у простій письмовій формі, копія Статуту громадської організації «Екоцид. Нет» (а.с. 106-121 т. 2).

Ці документи не є належними доказами для розгляду скарги на ухвалу про призначення судової експертизи, оскільки мають значення для розгляду позову по суті, який у даному випадку не був предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Доводи заяви щодо необхідності посилання у постанові від 31.10.2019 на рішення Європейського суду з прав людини як на джерело права не належить до визначених у ст. 270 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення і тому колегія суддів їх відхиляє.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому застосування практики Суду та посилання на рішення Європейського суду має субсидіарний характер по відношенню до національного законодавства, за виключенням випадків його невідповідності цим нормам міжнародного права, що відповідає змісту ст. 9 Конституції України та конституційному принципу верховенства права. Основна вимога Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до ст. 1 забезпечувати реалізацію та виконання вимог щодо прав людини, в каталозі прав закріплених Конвенцією та протоколами до неї. Тому у даній справі відсутні підстави посилатися на рішення Європейського суду з прав людини.

Заяви ОСОБА_1 про наявність конфлікту інтересів за своїм змістом є лише критикою процесуальних рішень суду першої та апеляційної інстанції і не мають відношення до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», «Про запобігання корупції», не містять передбачених у ст. 36, 37 ЦПК України підстав для відводу чи самовідводу суддів. За своїм змістом вони є касаційними доводами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У даному випадку судом апеляційної інстанції було вирішено лише питання щодо законності забезпечення судом першої інстанції за заявою повноваженого представника позивача доказів шляхом призначення судової експертизи, а не щодо рішення суду по суті заявленого позову, розгляд якого ще триває.

Враховуючи вищевказані обставини та наведені правові норми процесуального права колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського апеляційного суду від 31.10.2019 по цій справі не містить недоліків у розумінні визначених у ст. 270 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення, є повною, тому відсутні передбачені у зазначеній нормі цивільного процесуального права підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 270, 367, 368, 374, 381, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Відмовити в прийнятті додаткового рішення до постанови Харківського апеляційного суду від 31.10.2019 по цій справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.