АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року

м. Чернівці

справа № 727/5609/18

провадження 822/824/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів Владичана А.І., Одинака О.О.

секретар Ковальчук Н.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 травня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Мамчин П.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, одержаних у зв`язку з виконанням доручення та завданих збитків.

Просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 589 480 гривень 08 коп., одержані за договором купівлі-продажу, посвідченим 22 квітня 2011 року приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. та зареєстрованими в реєстрі за № № 1020, 1035, 1032, 1023, 1026, 1029, 1038 та за договором купівлі-продажу, посвідченим 23 травня 2011 року цим же приватним нотаріусом та зареєстрованим в реєстрі за № 1353;

інфляційні втрати в розмірі 3 867 078 гривень 04 коп. та три відсотки річних в розмірі 583 803 гривні 78 коп. за період з 28 квітня 2011 року по 16 травня 2019 року, в зв`язку з простроченням повернення грошових коштів в розмірі 2 416 790 гривень 08 коп.;

інфляційні втрати в розмірі 272 755 гривень 72 коп. та три відсотки річних в розмірі 41 346 гривень 24 коп. за період з 24 травня 2011 року по 16 травня 2019 року, в зв`язку з простроченням повернення грошових коштів в розмірі 172 690 гривень;

матеріальні збитки в розмірі 15 574 921 гривень 92 коп.

Під час звернення до суду з вказаним позовом, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 130,7 кв.м., житловою 48,9 кв.м.,яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в майбутньому або зробити неможливим виконання рішення суду по справі.

Заява мотивована тим, що даний спір виник через стягнення коштів, одержаних у зв`язку з виконання доручення та завданих збитків, а також сума боргу є значною.

Необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу, виникла з метою забезпечення виконання можливого рішення суду та стягнення з відповідача коштів у примусовому порядку у разі задоволення позову. Також вказувала, що такий вид забезпечення позову не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача на час розгляду спору у суді, оскільки накладення арешту на квартиру жодним чином не впливатиме на можливість користування та володіння відповідачем належним йому майном, а лише тимчасово унеможливить його відчуження на користь третіх осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 130,7 кв.м., житловою 48,9 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, одержаних у зв`язку з виконанням доручення та завданих збитків, по суті і набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачем спосіб забезпечення не є співмірним із предметом спору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 130,7 кв.м., житловою 48,9 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 предметом позову є стягнення грошових коштів, одержаних у зв`язку з виконанням доручення та завданих збитків.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може на будь-якій стадії розгляду справи забезпечити позов, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За ст. 150 ЦПК України позов забезпечується серед іншого накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути із ОСОБА_2 грошові кошти, одержані у зв`язку з виконанням доручення та завданих збитків, тобто предметом спору є грошові кошти.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідач, як власник квартири, може розпорядитися своїм майном та відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

За таких обставин, накладення арешту на квартиру для забезпечення даного позову є правомірним.

Апелянт стверджує, що в порушення вимог ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить відомостей про захід забезпечення позову, який належить застосувати, обґрунтованості застосування конкретного заходу забезпечення позову та необхідності забезпечення позову.

Однак, такі твердження спростовуються самою заявою про забезпечення позову.

Так, розділ 2 заяви про забезпечення позову (а.с.15 зворот), присвячений саме визначенню належного до застосування заходу забезпечення позову та обґрунтуванню його необхідності. У вказаному розділі зазначено: « ОСОБА_1 вважає, що з метою забезпечення виконання судового рішення, в разі задоволення її позову, необхідним є накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачеві, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.Необхідність застосування вказаного заходу забезпечення позову обґрунтована по-перше значним розміром заявлених позивачем позовних вимог, по-друге недобросовісною в минулому поведінкою відповідача, яка й стала підставою для пред`явлення позову до останнього і по-третє, відсутністю в ОСОБА_2 достатнього розміру майна та грошових коштів, за рахунок яких він зможе виконати судове рішення, в разі задоволення позову».

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогам позивача, оскільки предметом спору є грошові кошти, відповідач, як власник квартири, може у будь- який час відчужити майно, що призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, ускладнить поновлення порушених прав та інтересів позивача, тому обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не порушують права та інтереси відповідача.

Щодо доводів апелянта про порушення його права на справедливий суд слід зазначити наступне.

Посилаючись в апеляційній скарзі на численну практику Європейського суду з прав людини, апелянт не здійснив її практичного застосування, і не врахував висновки цього ж суду у рішенні від 29 червня 2006 року справі «Пантелеєнко проти України», від 31 липня 2003року у справі «Дорани проти Ірландії», від 17 липня 2008 у справі «Каіч та інші проти Хорватії», що Держава Україна несе обов' язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Основна увага зосереджена, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення грошових коштів за договорами у значному розмірі, які відповідач в добровільному порядку позивачу не повертає, апеляційний суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень статей 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Підсумовуючи зазначене вище, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу про забезпечення позову без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 10 вересня 2019 року.

Головуючий (підпис) М.І. Кулянда

Судді (підпис) А.І. Владичан

(підпис) О.О. Одинак

З оригіналом згідно: