Постанова

Іменем України

12 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 207/100/17

провадження № 61-27880св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзерджинська Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року у складі судді Скиби С. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Дельта Банк» про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 22 липня 2008 року, згідно з яким забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 23 липня 2008 року, у тому числі щодо повернення позичальником іпотекодержателю кредиту у сумі 336 833,55 грн, який складається з окремих частин: траншу 1 у розмірі 125 120,28 грн; траншу 2 у розмірі 211 713,27 грн у строк до 24 грудня 2017 року.

Згідно з додатковим договором від 25 грудня 2014 року № 2 у разі виконання позичальником належним чином усіх умов договору станом на 24 грудня 2017 року, сторони укладають договір про прощення (анулювання) на суму траншу 2 за договором (пункт 5 договору).

30 грудня 2016 року вона була повідомлена банком, що на підставі постанови Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 про початок здійснення процедури ліквідації «Дельта Банк», у зв`язку із чим банк повідомив про неможливість укладання договору щодо прощення (анулювання) частини заборгованості за кредитним договором.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ПАТ «Дельта Банк» виконати пункт 5 договору від 25 грудня 2014 року, що у разі виконання позичальником належним чином всіх умов договору станом на 24 грудня 2017 року, сторони укладають договір про прощення (анулювання) на суму траншу 2 за договором у розмірі 211 713,27 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзерджинська Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у банку здійснюється процедура ліквідації, тому виконання вимог договору щодо прощення боргу є неможливим, оскільки суперечить пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у цих правовідносинах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки обставинам, викладеним у позовній заяві та її доводам про те, що банк протиправно, в односторонньому порядку відмовився виконувати договір.

Вважає, що її права були порушені саме листом від 30 грудня 2016 року, яким банк повідомив її про те, що не буде виконувати спірну умову договору у зв`язку із ліквідацією.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує, що доводи скарги є безпідставними. Вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, тому просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, частинами першою та другою статті 36 Закону встановлено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Відповідно пункту 8 частини другої статті 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Встановивши, що у ПАТ «Дельта Банк» здійснюється процедура ліквідації, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованих та правильних висновків про те, що виконання вимог договору щодо укладення угоди про прощення боргу, про що просить позивач, є неможливим, оскільки такий договір буде суперечити пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, апеляційний суд правильно вказав, що лист від 30 грудня 2016 року, яким банк повідомив про неможливість укладання договору щодо прощення (анулювання) частини заборгованості за кредитним договором, не несе правових наслідків, оскільки не є двосторонньою угодою (або пропозицією її укласти) щодо змін або скасування окремих положень угоди від 25 грудня 2014 року та додаткового договору до нього від 25 грудня 2014 року № 2, а, на час звернення позивача з позовом, носив виключно інформаційний характер.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 з посиланням на норми ЦК України щодо недопустимості в односторонньому порядку відмовлятися від виконання договору не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та не впливають на законність оскаржуваних судових рішень, оскільки на момент її звернення з позовом до суду у банку розпочата процедура ліквідації, тому норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними для цих правовідносин та мають переважне право перед загальними нормами, які застосовуються виключно тоді, коли вони не суперечать Закону.

Доводів щодо неправильного застосування судами норм Закону касаційна скарга не містить.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзерджинська Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк