КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8539/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Мостової Г.І., Музичко С.Г.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Звєркова Наталія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Ладиченко С.В.,-

встановила:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду зданим позовом.

Вимоги обґрунтовувала тим, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1 . В цьому ж будинку у квартирі № 18 проживало подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

22 лютого 2011 року ОСОБА_4 склала на користь позивача заповіт на все майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після смерті ОСОБА_4 позивач дізналась про інший заповіт, який був складений на користь відповідача ОСОБА_2

Оспорюваний заповіт був складений в день смерті ОСОБА_4 . Позивач вважає, що стан здоров`я ОСОБА_4 в останні дні та часи її життя не давав можливості їй розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Просила визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 укладений на користь ОСОБА_2 , посвідчений 29 травня 2012 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсним заповіт від 29 травня 2012 року, укладений від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрковою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2212. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року постанову Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Самборська Ю.Л. проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 , при складанні заповіту, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 245 від 30 березня 2015 року та висновком судово-психіатричної експертизи № 114 від 12 лютого 2016 року.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, за яким все своє майно на день смерті заповіла ОСОБА_1

29 травня 2012 року від імені ОСОБА_4 складений новий заповіт, за яким вона все своє майно на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_2 .

У тексті заповіту зазначено, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_4 , за її дорученням, у її присутності, у присутності нотаріуса, заповіт підписаний ОСОБА_5 та посвідчено у присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 Також вказано, що у зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчений в терапевтичному відділенні лікарні ДПМНПО «Медбуд» «АТХК «Київміськбуд» за адресою: м. Київ, п-т. Червонозоряний, 17 о 8:30 год.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, реєстрація заповіту проведена 29 травня 2012 року о 16:41 год.

Встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:25 год.

Причиною смерті у довідці від 30 травня 2012 року вказано «хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз».

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що спірний заповіт було складено у день, коли ОСОБА_4 знаходилась в тяжкому стані в реанімації, всього за декілька годин до смерті. Позивач вважає, що стан здоров`я ОСОБА_4 не давав їй можливості розуміти значення своїх дій і усвідомлювати наслідки своїх дій.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 30 травня 2015 року № 245, проведеної Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_4 на момент посвідчення нотаріусом від її імені заповіту від 29 травня 2012 року страждала астенічним соматогенно-обумовленим синдромом на тлі органічного ураження головного мозку судинного генезису (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року у справі було призначено додаткову експертизу, з огляду на необхідність врахування показів свідка ОСОБА_8 , яка працювала завідуючою терапевтичним відділенням ДПМНПО «Медбуд» ПАТ «ХК «Київміськбуд».

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 12 лютого 2016 року № 114, який складений Київським міським центром судово-психіатричної експертизи за наслідками проведеної додаткової експертизи, ОСОБА_4 на момент посвідчення нотаріусом від її імені заповіту від 29 травня 2012 року, страждала астенічним соматогенно-обумовленим синдромом на тлі органічного ураження головного мозку судинного генезису (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Під час попереднього перегляду справи Апеляційним судом м. Києва було призначено у даній справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 22 червня 2017 року № 29 ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення нотаріусом від її імені заповіту на користь ОСОБА_2 29 травня 2012 року.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При проведенні експертизи Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, були використані наступні матеріали: цивільна справа, медична карта амбулаторного хворого на підекспертну з поліклініки за місцем її проживання, медична карта стаціонарного хворого № на підекспертну з КМКЛ № 10.

При проведенні експертизи Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології, були використані: цивільна справа, медична карта амбулаторного хворого, медична карта стаціонарного хворого №203105 з КМКЛ № 10, медична карта стаціонарного хворого № 1137 з ДП «Медичне науково-практичне об`єднання «Медбуд» ПАТ «ХК «Київміськбуд».

При проведенні обох експертиз досліджувались покази наступних осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8

Оцінюючи наявні в матеріахах справи докази, колегія суддів, надаючи перевагу висновку експертів від 22 червня 2017 року № 29 перед висновком експертів від 12 лютого 2016 року № 114, виходить з наступного.

Колегія суддів бере до уваги, що остання експертиза проводилась в умовах, коли експертам були відомі висновки попередньої експертизи, відтак експерти мали можливість їх врахувати при складанні свого висновку.

Експерти у висновку № 29 повно та всебічно проаналізували дані медичної документації огляду ОСОБА_4 . Так, при її огляді 29 травня 2012 року о 09:20 год. лікарі зазначили, що ОСОБА_4 перебувала у стані сопору, на питання не відповідала. Близько 13:00 самопочуття ОСОБА_4 різко погіршилось і вона померла.

Сопор - це патологічний стан, глибоке пригнічення свідомості, при якому хворий не реагує на оточуючий світ, не виконує жодних дій (втрата самостійної діяльності), не відповідає на питання.

При складанні висновку № 29 експерти також взяли до уваги показання, допитаної в судовому засіданні, свідка ОСОБА_8 Вказаний свідок, яка працювала завідувачкою терапевтичним відділенням лікарні, пояснила, що такі речі, як укладення правочину, ОСОБА_4 могла б зробити лише в разі стороннього спонукання її на це. З нею, чи з будь-яким іншим лікарем, ніхто з приводу укладення та посвідчення заповіту не розмовляв.

При вирішенні спору, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_4 , перебуваючи у лікарні, не повідомляла лікарів про свій намір скласти заповіт.

Нотаріус, яка посвідчувала заповіт, перед вчиненням нотаріальної дії, не повідомила лікарів про свій візит до лікарні, свій намір посвідчити заповіт, та не поцікавилась у лікарів про стан здоров`я ОСОБА_4 перед тим, як посвідчувати заповіт. Хоча, незадовго після складання заповіту, а саме о 09:20 год., ОСОБА_4 вже перебувала у стані сопору.

Колегія суддів також враховує, що перший заповіт, який ОСОБА_4 склала 22 лютого 2011 року на користь позивача, був вчинений нею особисто, без допомоги сторонніх осіб, в приміщенні нотаріальної контори, хоча в цей період спадкодавець теж хворіла.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 при складанні заповіту 29 травня 2012 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, відтак його слід визнати недійсним.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

Рішення суду від 30 травня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 225 грн 33 коп., та витрати за проведення експертизи в розмірі 7 380 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Звєркова Наталія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт укладений від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , посвідчений 29 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В. за реєстровим № 2212.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 225 грн 33 коп., та витрати за проведення експертизи в розмірі 7 380 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 вересня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Г.І. Мостова

С.Г. Музичко