Сарненський районний суд
__________________________________________________________________
Справа № 572/2028/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Рижого О.А.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.М.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката Михальця Г.В.

представника відповідача: адвоката Данильчика В.І.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Сарни справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про розірвання договору дарування від 20 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого просить розірвати Договір дарування, укладений 20 вересня 2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відносно квартири АДРЕСА_4 , оскільки істотно змінилися обставини, якими дарувальник керувалася при укладанні цього Договору.

Свій позов обґрунтовує тим, що 20 вересня 2018 року ОСОБА_1 (Позивач) уклала нотаріально посвідчений Договір дарування. Згідно пунктів 1.1.і 1.2 Договору, подарувала майно у власність ОСОБА_2 (Відповідачу) безоплатно, а остання прийняла в дар квартиру за адресою : АДРЕСА_2 ). Зазначену квартиру Позивачка подарувала Відповідачу, оскільки остання не мала власного житла, а квартиру, яку вона винаймала, попросили звільнити.

Позивач посилається зокрема на те, що ОСОБА_4 є єдиним її місцем проживання, в якій вона по даний час зареєстрована. При даруванні квартири була усна домовленість із Відповідачкою про те, що Позивач і надалі буде проживати за цією адресою без будь-яких обмежень.

Статтею 47 Конституції України гарантується, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Проте, не дивлячись на зареєстроване місце проживання в спірній квартирі, ОСОБА_5 перестали допускати до вказаного приміщення, змінивши дверні замки. Тобто, на думку Позивачки, її без судового рішення позбавили права на житло, чим порушили її право на житло, гарантоване Конституцією України.

Як на підставу розірвання Договору, Позивачка посилається на частину 2 статті 651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача та відповідач не визнали позов у повному обсязі, вважають, що наведені обставини не відповідають дійсності, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам закону. Крім того, суду пояснив, що при укладенні зазначеного договору будь-яких усних домовленостей про які вказує Позивач, між Сторонами не було.

Особисті неприязні стосунки між позивачем та відповідачем виникли через відмову відповідача в наданні матеріальної допомоги, яка заключалась в надані коштів на оплату комунальних послуг за будинок АДРЕСА_1 , в якому проживає позивач із співмешканцем.

Крім того, представник Відповідача посилається на те, що при зверненні до суду Позивачем не правильно зазначено норму ЦК України, яка регулює такі правовідносини. Просить в задоволенні позову відмовити.

Під час судового розгляду, за клопотанням Позивачки було допитано свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , та за клопотанням Відповідачки було допитано в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Свідки зі сторони Позивача, допитані в судовому засіданні суду повідомили, що їм відомо про домовленість проживання ОСОБА_5 в подарованій квартирі після укладення договору дарування тільки зі слів самої ОСОБА_5 . Свідками домовленості між сторонами вони не були. Водночас, допитаний свідок з клопотанням Відповідачки ОСОБА_13 суду показав, що він з Відповідачкою, яка є його матір`юпроживали по АДРЕСА_5 матері попросили виселитися, після чого вони знайшли будинок. Домовилися з Позивачем, що сестра матері переселяється в будинок, а квартира залишиться Відовідачці, оскільки остання виділяє якусь суму грошей для купівлі будинку.

Інші свідки зі сторони Відповідача не надали суду пояснень, які б мали важливе значення при розгляді справи.

Відповідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 77, ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 20 вересня 2018 року укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Білотіл Е.Ю. за реєстровим номером 1495, яким ОСОБА_1 подарувала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (п`ять) ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту договору дарування від 20 вересня 2018 року сторони, при підписанні договору стверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають внутрішній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього правочину, наміри сторін є дійсними. Сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксованого усі істотні умови,що стосуються предмету дарування. Будь-які домовленості, що мали місце до укладення цього договору не матимуть правового значення.

Судом під час розгляду справи встановлено, що оспорюваний договір дарування спірної частини будинковолодіння укладений у встановленому законом порядку, і підстав для його розірвання немає, оскільки позивачі з відповідачем на день укладення договору перебували у добрих стосунках, жодних протиріч та конфліктів під час укладення оспорюваного договору не мали. Отже, в цій справі відсутні підстави вважати, що угода була укладена внаслідок обману, насилля, погрози, а також, що позивачі були змушені вчиняти ці угоди на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Допитані в судовому засіданні свідки не надали жодних пояснень (свідчень), які б стосувалися саме змісту, предмету, умов укладеного договору, а також не посвідчили про ті, обставини, які викладені в змісті ст. 727 ЦК України, а лише констатували погіршення відносин між позивачами, відповідачем.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 76 - 83, 90, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Сарненський районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. В разі оголошення тільки вступної та резолютивної частин рішення, апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Рижий

Повний текст рішення підписано 09.12.2019 року