Дата документу 13.11.2019 Справа № 336/629/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/629/19 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/3107/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бекарюк М.О., заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бекарюк М.О., заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

У скарзі зазначав, що в провадженні Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 36035197 від 16.01.2013 р. з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого 12.12.2012 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

15.05.2018 р. ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» встановив вартість робіт у розмірі 10931,32 грн. та вказав на необхідність надати реквізити ДВС для укладання договору на виготовлення документації із землеустрою для виконання рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.01.1992 р.

24.09.2018 р. скаржник надав державному виконавцю Шевченківського ВДВС затребувані документи та квитанцію про сплату 10931,32 грн. на виконання договору з ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Головний державний виконавець Бекарюк М.О. у виконавчому провадженні № 36035197 при виконанні договору з ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» допустив порушення, оскільки не забезпечив фото- і кінозйомку, відеозапис, не залучив до проведення виконавчих дій працівників поліції, представника Держкомзему у м.Запоріжжі, не зафіксував, що земельна ділянка не є вільною.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2012 р. по справі № 22ц-5778/2012 зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою № АДРЕСА_1 площею 103 АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 та надати йому вільний доступ до земельної ділянки загального користування № 3 площею 10 кв.м. за цією адресою, розміри яких (земельних ділянок) визначені рішенням Шевченківського районного народного суду м.Запоріжжя від 15.01.1992 р.

Ухвалою від 01.11.2016 р. Апеляційний суд Запорізької області у справі № 22ц-5778/12 про роз`яснення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2012 р. по справі № 22ц-5778/2012, зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою № АДРЕСА_1 площею 103 АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 та надати йому вільний доступ до земельної ділянки загального користування № 3 площею 10 кв.м. за цією адресою, розміри яких (земельних ділянок) визначені рішенням Шевченківського районного народного суду м.Запоріжжя від 15.01.1992 р. відповідно до 3-го варіанту висновку судово-технічної експертизи від 13.03.1991 р., здійсненого ОП ЗМБТІ.

07.11.2017 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя була постановлена ухвала, якою скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя12.12.2012 р. Зобов`язано головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Гусакова М.О. залучити до проведення виконавчих дій працівників поліції, представника Держкомзему у м.Запоріжжі та застосувати під час примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого 12.12.2012 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р. фото- і кінозйомку, відеозапис.

В Постанові ВСУ від 26.09.2018 р. зазначено, що відсутність інформації в акті державного виконавця від 16.09.2015 р. про те, що спірна земельна ділянка вільна від забудови і не містить перешкод для вільного доступу стягувача до неї, не є доказом ефективного виконання рішення суду, однак суд апеляційної інстанції не перевірив, чи підтверджуються вказані заявником обставини про те, що земельна ділянка не є вільною.

Дії старшого державного виконавця Бекарюк М.О. свідчать про його бездіяльність і невиконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р.

Просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бекарюк М.О. щодо непроведення заходів в межах виконавчого провадження № 36035197 від 16.01.2013 р. з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р. в частині залучення до проведення виконавчих дій представника Держкомзему у м.Запоріжжі та не застосування під час примусового виконання фото- і кінозйомки, відеозапису та відсутності фіксації в акті, що земельна ділянка є вільною та зобов`язати державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бекарюк М.О. в межах виконавчого провадження № 36035197 від 16.01.2013 р. з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р., виконати рішення суду від 04.12.2012 р. та ухвали від 01.11.2016 р., від 07.11.2017 р., від 11.12.2018 р., а саме: визначити межі земельних ділянок на місці № 1 розміром 103 м.кв. та загального користування № 3 розміром 10 м.кв. із залученням до проведення виконавчих дій представника Держкомзему у місті Запоріжжі, застосуванням під час примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р. фото та відеозапис, з фіксацією об`єктів, які знаходяться на земельних ділянках № 1, № 3 та площі, яку ці об`єкти займають.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2019 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бекарюк М.О. щодо непроведення заходів в межах виконавчого провадження № 36035197 від 16.01.2013 р. з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р. в частині залучення до проведення виконавчих дій представника Держкомзему у м.Запоріжжі та не застосування під час примусового виконання фото- і кінозйомки, відеозапису та відсутності фіксації в акті, що земельна ділянка є вільною.

Зобов`язано державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бекарюк М.О. в межах виконавчого провадження № 36035197 від 16.01.2013 р. з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р., визначити межі земельних ділянок на місці № 1 розміром 103 м.кв. та загального користування № 3 розміром 10 м.кв. із залученням до проведення виконавчих дій представника Держкомзему у місті Запоріжжі, застосуванням під час примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р. фото та відеозапису, з фіксацією об`єктів, які знаходяться на земельних ділянках № 1, № 3 та площі, яку ці об`єкти займають.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог скаржника.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Положеннями ч.2 ст.451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За приписами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 36035197 від 16.01.2013 р. з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого 12.12.2012 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

15 травня 2018 р. ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» встановив вартість робіт у розмірі 10931,32 грн. та вказав на необхідність надання реквізитів ДВС для укладання договору на виготовлення документації із землеустрою для виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.1992 р. (а.с.21, 22).

24 вересня 2018 р. стягувачем було надано державному виконавцю Шевченківського ВДВС затребувані документи та квитанцію про сплату 10931,32 грн. на виконання договору з ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при виконанні вищевказаного виконавчого документа, державним виконавцем не були виконані рішення Апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2012 р. по справі № 22ц-57788/2012 (а.с.12-13), ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 01.11.2016 р. у справі № 22ц-5778/12 (а.с.15-16), ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2017 р., які зобов`язували державного виконавця під час виконання забезпечити фото- і кінозйомку, відеозапис, залучити до проведення виконавчих дій працівників поліції, представника Держкомзему у м.Запоріжжі, зафіксувати, що земельна ділянка не є вільною.

За таких обставин дії старшого державного виконавця Бекарюк М.О. Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області свідчать про вчинення ним перешкод у вигляді бездіяльності і невиконанні виконавчого листа №0827/8632/12 виданого Шевченкіським районним судом М.Запоріжжя 12.12.2012р.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув вимоги, які не були заявлені при зверненні до суду зі скаргою, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки при зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, Ліпським ОСОБА_5 були заявлені вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бекарюк М.О. щодо непроведення заходів в межах виконавчого провадження № 36035197 від 16.01.2013 р. з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р. в частині залучення до проведення виконавчих дій представника Держкомзему у м.Запоріжжі та не застосування під час примусового виконання фото- і кінозйомки, відеозапису та відсутності фіксації в акті, що земельна ділянка є вільною та зобов`язаня державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бекарюк М.О. в межах виконавчого провадження № 36035197 від 16.01.2013 р. з примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р., виконати рішення суду від 04.12.2012 р. та ухвали від 01.11.2016 р., від 07.11.2017 р., від 11.12.2018 р., а саме: визначити межі земельних ділянок на місці № 1 розміром 103 м.кв. та загального користування № 3 розміром 10 м.кв. із залученням до проведення виконавчих дій представника Держкомзему у місті Запоріжжі, застосуванням під час примусового виконання виконавчого листа № 0827/8632/12, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 12.12.2012 р. фото та відеозапис, з фіксацією об`єктів, які знаходяться на земельних ділянках № 1, № 3 та площі, яку ці об`єкти займають.

Таким чином, постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції не вий=шов за межі заявлених вимог.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Так, відповідно до ст, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати. зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.

У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.

З урахуванням того, що висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувана ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення скарги та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: