Справа № 162/1026/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В. Д.
Провадження № 22-ц/802/91/19 Категорія: 69 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Данилюк В.А., Матвійчук Л. В.,

секретар судового засідання - Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

7 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Дольська сільська рада, управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, посилаючись на те, що вона народилась та проживає у селі Шлапань Любешівського району Волинської області. З 1985 по 1990 роки навчалась у Луцькому педагогічному інституті імені Лесі Українки, у зв`язку з цим вона була прописана та тимчасово проживала у час навчання у гуртожитку у АДРЕСА_1 . Між тим, вона не може документально підтвердити факт її проживання у період літніх канікул у селі Шлапань Любешівського району Волинської області. Цей населений пункт законодавством віднесено до зони радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Встановлення юридичного факту постійного проживання в зоні гарантованого (добровільного) відселення впливатиме на створення умов для здійснення її прав на пенсію, зокрема обрахунку пільгового стажу та призначення пенсії.

Враховуючи викладене, просила встановити факт її проживання у селі Шлапань Любешівського району Волинської області у період з 02 липня по 31 серпня 1986 року, з 12 липня по 31 серпня 1987 року, з 11 червня по 31 серпня 1988 року, з 05 липня по 31 серпня 1989 року.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року заяву задоволено. Постановлено встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у періоди з 2 липня 1986 року по 31 серпня 1986 року, з 12 липня 1987 року по 31 серпня 1987 року, 11 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 5 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року у зоні радіоактивного забруднення (гарантованого добровільного відселення) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС: у с. Шлапань Любешівського району Волинської області.

Не погоджуючись з даним рішенням заінтересована особа управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року і провадження у справі закрити.

Дана цивільна справа переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій та постановою Верховного суду від 31 жовтня 2018 року касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, яка підписана представником ОСОБА_2 , задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2016 року №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі, управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі та управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі з 01 квітня 2017 року реорганізовані в Камінь-Каширське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області шляхом злиття. 30 березня 2017 року було проведено державну реєстрацію юридичної особи Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги ґрунтуються на положеннях ст.ст. 11, 14, 55 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого (добровільного) відселення - не менше трьох років.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються певні категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого (добровільного) відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), посвідчення серії НОМЕР_1 видане Волинською облдержадміністрацією, яке є безстроковим і діє на всій території України (а.с.10).

Частиною першою ст. 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

З посиланням на вказані правові норми заявник просила встановити факт, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення). Встановлення факту проживання особи на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до цього переліку не віднесено.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. № 5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 р.) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Особам, яким встановлено статус потерпілого відповідної категорії, призначається пенсія на пільгових умовах, визначених розділом VIII Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як слідує з аналізу ст.ст. 7, 8, 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за призначенням пенсії з пониженням пенсійного віку ОСОБА_1 необхідно було звернутись до відділення пенсійного фонду за місцем проживання.

Відмова відповідного органу в призначенні пенсії може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому КАС України, оскільки згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

У постанові від 10 квітня 2019 року у цивільній справі № 162/760/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Оскільки вирішення спору з суб`єктом владних повноважень, щодо права на отримання пенсії має розглядатись в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, місцевий суд відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України мав закрити провадження в справі за заявою ОСОБА_1 , а не ухвалювати рішення у справі по суті заявлених вимог.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення в даній справі, суд порушив норми процесуального права, що відповідно до ст. 377 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження в справі.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що спір щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А НО В И Л А :

Апеляційну скаргу заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області (правонаступник Камінь-Каширське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області) задовольнити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року скасувати.

Провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді