Справа № 495/660/19
№ провадження 2/495/193/2019
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

11 листопада 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/660/19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

представника відповідача на підставі ордеру серії ОД № 412601 - адвоката Садовського В.Є.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», через свого представника звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору дарування, відповідно до якого просить суд: визнати надійним Договір дарування укладений 21.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія та номер: 724, посвідчений 21.03.2017 року ОСОБА_3 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 2-1651/11 було винесено рішення, яким задоволені позовні вимоги АТ «Піреус Бак МКБ» про стягнення заборгованості.

На підставі вказаного рішення від 10.03.2011 року було видано виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , на їх підставі було відкрито виконавчі провадження. Державною виконавчою службою на майно належне ОСОБА_1 було накладено арешти, 06.07.2011 року складено акт опису та арешту майна, у червні 2015 року ВДВС вирішено призначити експерта для проведення експертної оцінки належного боржнику майна, а саме: 37/1000 будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що у березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вищевказане рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2011 року по справі № 2-1651/11.

Апеляційним судом було поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення та відкрито апеляційне провадження.

У зв`язку з цим, 20.03.2017 року Білгород - Дністровським МР ВДВС винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_1 , на підставі ч.1 ст. 38,40 ЗУ «Про виконавче провадження» та скасовані усі арешти накладені на майно ОСОБА_1 21.03.2017 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір дарування, серія та номер:724, посвідчений 21.03.2017 року ОСОБА_3 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: 37/1000 будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно АТ «Піреус Банк МКБ» стало відомо, що на цей час нежитлове приміщення 37/1000 частин житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , який отримав на нього право власності на підставі договору дарування, серія та номер: 724, посвідчений 21.03.2017 року ОСОБА_3 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області.

В результаті укладання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступного дня після скасування арештів виконавчої служби, АТ «Піреус Банк МКБ» було втрачено можливість отримання вже сплачених переможцем електронних торгів задля погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, а обдарованим безоплатно набуто право власності на нежитлове приміщення.

Позивач пов`язує фіктивність правочину ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з тим, що ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 приміщення у цьому ж самому домі у той самий день, коли він подарував спірне приміщення, а саме 21.03.2017 року, а ОСОБА_4 пізніше 10.07.2017 року подарував приміщення ОСОБА_5 /родички ОСОБА_6 /.

З огляду на вищевикладене вважає, що всі дії ОСОБА_1 стосовно оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 2-1651/11 були спрямовані саме на фіктивне відчуження зазначеного вище майна, шляхом укладання фіктивного договору дарування, та мають на меті уникнення примусового звернення стягнення за дане майно та невиконання зобов`язань перед АТ «Піреус Банк МКБ» за кредитними договорами.

За вказаних вище обставин позивач і звернувся до суду з даним позовом.

29 січня 2019 року по вказаній справі Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області було відкрито загальне позовне провадження та справа призначена до підготовчого судового розгляду.

29 січня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду була задоволена заява представника позивача та накладений арешт на 37/1000 частин житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до ухвалення рішення по справі.

06 березня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду заява представника позивача про витребування доказів була задоволена.

11 квітня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження було закрито та справа призначена до судового розгляду по сутті.

Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. /л.с.85-86/.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, вказуючи на їх безпідставність та недоведеність.

Відповідно до письмовій промові від 15.05.2019 року, вказує, що постановою ВСУ у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.10.2018 року по справі за позовом ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ТОВ «Интерьер» та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами та договором поруки - задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 Вказаною постановою колегія суддів ВСУ вказала на безпідставність стягнення боргу з ОСОБА_1 перед ПАТ «Піреус Банк МКБ» за договором овердрафту № ОК/09-01 від 19.02.2009.

Так само колегія суддів ВС зазначила про невідповідність розміру боргу ОСОБА_1 , як поручителя за кредитним договором № ОК/09-01 від 19.02.2009.

Відповідач стверджує, що наразі питання об`єму боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Піреус банк МКБ» вирішується в суді апеляційної інстанції саме з врахуванням висновків викладених в Постанові ВСУ від 31.10.2018 року.

Таким чином, наявність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Піреус Банк МКБ» оскарджується та рішення суду з цього спору не набрало законної сили.

Більш того, відповідач вказує, що на момент вчинення оспорюваного договору від 21.03.2017 року право власності відповідача ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомого майна не було ані оскаржено, ані скасовано.

Так само об`єкт договору дарування не знаходився під забороною відчуження.

Між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем ПАТ «Піреус Банк МКБ» виникли відносини не на підставі оскаржуваного договору дарування.

В разі задоволення позовних вимог незрозуміло, яким чином будуть відновлені права ПАТ «Піреус Банк МКБ».

Стверджує, що на час вчинення оскаржуваного правочину та на момент звернення до суду із дійсним позовом та розглядом даної справи в суді у відповідача відсутні будь-які боргові зобов`язання перед позивачем.

Обставини, на які посилається позивач документального підтвердження не знаходять.

А доводи про порушення його суб`єктивного права з боку відповідача мають характер припущень.

Відповідач звернув увагу на наявність належного відповідачу на праві власності іншого нерухомого майна: комплексу Винпункту; нежитлова будівля по АДРЕСА_2 будівля АДРЕСА_3 .

Відповідач зазначає, що чинне законодавство, в т.ч. фундаментальні приписи Конституції щодо гарантій захисту прав власності не встановлює обов`язку боржника при наявності в нього деякого майна визначати порядок і пріоритетність відчуження належного йому майна за погодженням із кредитором.

Відсутність обтяжень на спірний об`єкт майна в інтересах позивача та наявність чималого майна у власності відповідача дають підстави визначити, що майновий стан останнього дає можливість забезпечити виконання зобов`язань відповідача перед позивачем в разі їх виникнення та встановлення відповідним рішенням суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що дійсно в провадженні відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області перебуває зведене виконавче провадження по виконавчим листам № 2-1651, виданим 20.05.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ». /л.с.23/.

У відповідності до акту опису й арешту майна від 06.07.2011 року, складеного державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Моц В.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1651, виданого 20.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 2845962,90 грн на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ», описано майно боржника у вигляді: 49/1000 частин будинку по АДРЕСА_1 які складаються з: коридор - 2,93 кв.м., санвузол - 2,91 кв.м., підсобне приміщення - 6,00 кв.м., торгівельний зал - 30,90 кв.м., торгівельний зал - 12,04 кв.м., загальною площею 54,78 кв.м; 37/1000 частин будинку по АДРЕСА_1 , яка складається з: торгівельного залу - 33,7 кв.м, підсобне приміщення - 2,6 кв.м,коридор - 0,8 кв.м, підсобне приміщення - 0,8 кв.м,санвузол - 1,6 кв.м. /л.с.19-20/.

На описане майно було накладено арешт і встановлено обтяження права користування ним. /л.с.21-22/.

У березні 2017 року ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2011 року звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою.

Позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що апеляційним судом було поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення та відкрито апеляційне провадження, 20.03.2017 року постановою державного виконавця Білгород-Дністровського

МР ВДВС скасовано усі арешти, накладені на майно ОСОБА_1

Лише, 27.03.2017 року ухвалою апеляційного суд Одеської області заяву ПТ «Піреус Банк МКБ» про забезпечення позову - задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, щодо відчуження нерухомого майна, а саме: - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; комплекс, причал «Расєйка», адреса: АДРЕСА_4 ; - комплекс. Винпункт, адреса: АДРЕСА_5 ; нежитлова будівля, Швейна майстерня, адреса: АДРЕСА_5 . /л.с.24-25/.

Разом з тим, позивач вказує, що з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 145413944 від 15.11.2018 року, йому стало відомо про укладання договору дарування, серія та номер 724, виданого 21.03.2017 року, видавник: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора Одеської області, згідно якого ОСОБА_1 подарував належні йому на праві власності 37/1000 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ./л.с.7-14/.

Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, 06.03.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу про витребування доказів, згідно якої заяву представника позивача про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору дарування - задоволено. Витребувано з Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування нерухомого майна, а саме: 37/1000 частин житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 42 від 21 березня 2017 року, серія та номер: 724, посвідчений 21 березня 2017 року державним нотаріусом Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Білгород - Дністровського нотаріального округу Кушнір Іриною Володимирівною. Зобов`язано Білгород - Дністровську міську державну нотаріальну контору Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області надати до суду належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування нерухомого майна, а саме: 37/1000 частин житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 42 від 21 березня 2017 року, серія та номер: 724, посвідчений 21 березня 2017 року державним нотаріусом Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Білгород - Дністровського нотаріального округу Кушнір Іриною Володимирівною.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, завідувачем Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори було надано копію договору дарування частки житлового будинку від 21.03.2017 року, згідно якого дійсно ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 прийняв від ОСОБА_1 належні йому 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Підставою укладання оспорюваного правочину послугували наступні документи: свідоцтво про право власності на нерухоме майно та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інші докази належності на праві власності

ОСОБА_1 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 ; звіт про оцінку майна № АS38-170317-001; технічний паспорт на садибний /індивідуальний/ житловий будинок; довідка з місця реєстрації, про склад сім`ї та прописки № 3; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належність права власності сторонам правочину; довіреність представника та заява ОСОБА_7 , колишньої дружини ОСОБА_1 про надання згоди на дарування 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Таким чином, на укладання договору дарування 37/1000 часток житлового будинку сторонами правочину були надані усі необхідні документи; порушення проведеної процедури нотаріального затвердження договору дарування судом не знайдено.

Разом з тим, позивач як на підставу фіктивності оспорюваного договору дарування посилається на намагання уникнення примусового звернення стягнення на дане майно та невиконання зобов`язань перед АТ «Піреус Банк МКБ».

Згідно до приписів ст. 13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі статтею 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Обов`язок доведення відсутності в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки покладено на позивача.

Відповідно до правового висновку викладеного ВСУ 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16 - при розгляді справ про встановлення фіктивності правочину суди повинні брати до уваги те, що у таких правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.

Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Таким чином, визнання судом недійсним договору у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Посилання позивача на те, що в результаті укладання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступного дня після скасування арештів виконавчої служби АТ «Піреус Банк МКБ» було втрачено можливість отримання вже сплачених переможцем електронних торгів коштів задля погашення заборгованості ОСОБА_1 перед банком, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, адже на момент укладання оспорюваного правочину 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 не перебували під обтяженням, більш того жодних доказів оголошення проведення електронних торгів на будь-яке належне ОСОБА_1 майно матеріали справи не містять.

Пов`язаність зв`язку ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , у зв`язку із тим, що з Інформації з Державного реєстру стало відомо, що подаровані ОСОБА_1 ОСОБА_4 приміщення у цьому ж самому домі у той самий день, коли він подарував спірне приміщення 21.03.2017 року, були подаровані ОСОБА_4 пізніше 10.07.2017 року ОСОБА_5 /родичці ОСОБА_2 / загалом є непідтвердженим ствердженням, адже взаємопов`язаності фіктивності оспорюваного правочину з договором дарування 49/1000 часток житлового будинку АДРЕСА_1 у будь-якому його прояві відсутні.

Більш того, матеріалами справи встановлено, що у відповідності до постанови ВСУ від 31.10.2018 року, на касаційну скаргу ПАТ «Пірус банк МКБ» на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2011 року, зазначено, що за кредитним договором № ОК/08-0 від 14.01.2008 року ТОВ «Интерьер» отримало кредит в сумі 3 млн грн., а 19.02.2009 року ТОВ «Интерьер» за договором овердрафту отримало кредит 1 млн. грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором та договором овердрафту 14.07.2009 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № ОП/09-03.

У постанові вказано, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж на шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове припинення кредитних коштів. Останній платіж за кредитним договором внесено позичальником у лютому 2010 року, а позов пред`явлено банком у грудні 2010 року, у зв`язку із чим не можна погодитись із висновками апеляційного суду про те, що порука ОСОБА_1 діє щодо зобов`язань поза межами шестимісячного строку до звернення банку із позовом до боржника і поручителя.

Постановою ВСУ від 31.10.2018 року касаційні скарги ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ОСОБА_1 задоволені частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року , якою рішення суду першої інстанції від 10.03.2011 року по справі № 2-1651/11 в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ТОВ «Интерьер» про стягнення кредитної заборгованості скасовано, провадження у цій частині закрито - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, наразі питання наявності зобов`язань відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Піреус Банк МКБ» вирішується в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд погоджується з ствердженнями відповідача, що у разі встановлення судом заборгованості відповідача ОСОБА_1 , стягнення в примусовому порядку зможе відбутися з іншого наявного у нього нерухомого майна.

Так, у відповідності до Інформаційної довідки № 53932773 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 належить будівлі та споруди, загальною площею 2489,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 , комплекс, причал «Расєйка» за адресою: АДРЕСА_4 комплекс, Винпункт за адресою: АДРЕСА_5 , нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_5 , нежитлова будівля, Швейна майстерня, за адресою: АДРЕСА_5 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7 .

З урахуванням вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства та його застосування до виниклих фактичних правовідносин, судом не вбачається, що при укладанні оспорюваного правочину, а саме договору дарування, укладеного 21.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були наявні ознаки фіктивності, оскільки позивач не надав жодного доказу, що сторони договору дарування при його укладанні мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, доказів того, що обидві сторони договору діяли лише для вигляду, без мети створення юридичних наслідків, тобто, що внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, так само як і не доведено факту не передання майна за договорами дарування, того, що обидві сторони мали умисел відносно створення фіктивного правочину, чи того, що ОСОБА_1 саме задля уникнення відповідальності шляхом покладення стягнення на спірні 37/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 уклав договір дарування, оскільки загалом не доведено наявності у нього заборгованості перед АТ «Піреус Банк МКБ», чи того факту, що відповідач ОСОБА_1 не мав права відчужувати належні йому 37/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Усі ці обставини призводять до недоведеності, необґрунтованості заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, вимоги щодо стягнення судового збору також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 216, 234, 717 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 12, 13, 81-83, 263, 264, 265,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛ И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 20034231, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 , адреса проживання: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_10 .

Повний текст рішення складений 18 листопада 2019 року.

Суддя: