Справа № 345/1215/18
Провадження № 22-ц/4808/898/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Гусака М.М.;

прокуратури Івано-Франківської області Верешка М.І ;

виконавчого комітету Калуської міської ради Мельника В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах Калуської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 06 травня 2019 року, ухвалене суддею Мигович О. М. у м.Калуш,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року перший заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах Калуської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить станція технічного обслуговування автомобілів, яка знаходиться на земельній ділянці полощею 1,0863 га, кадастровий номер :36:004:0036 по АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади Калуської міської ради. З 15 вересня 2015 року до 04 липня 2017 року відповідачами право користування (оренди) вказаною земельною ділянкою відповідно до вимог законодавства не оформлено, плату за користування землею не сплачено. Нормативна грошова оцінка указаної земельної ділянки згідно інформації Держгеокадастру становить: 2015 рік - 6 061 905,83 грн, 2016 рік - 8 686 711,05 грн., 2017 рік - 3 683 165,49 грн. Згідно з актом від 10 листопада 2017 року №23 поданим комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №271 від 22 листопада 2017 року, внаслідок використання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельної ділянки без правовстановлюючих документів площею 1,0863 га за період з 15 вересня 2015 року до 04 липня 2017 року розмір збитків становить 546 277,59 грн, з яких: за період з 15.09.2015 по 31.12.2015: 70 722,22 грн - ставка орендної плати становить 4% нормативної грошової оцінки для зазначеної ділянки, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016: 390 901,99 грн - ставка орендної плати становить 4,5% нормативної грошової оцінки для зазначеної ділянки, за період з 01.01.2017 по 04.07.2017: 84 653,38 грн - ставка орендної плати становить 4,5% нормативної грошової оцінки для зазначеної ділянки. Посилаючись на те, що з 15 вересня 2015 року по 04 липня 2017 рік відповідачі використовували земельну ділянку належну Калуській міській раді без правовстановлюючих документів, позивач просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Калуської міської ради збики в сумі 546 277,59 грн завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів та судовий збір у розмірі 8 194, 16 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Калуської міської ради - збитки завдані користуванням земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади міста Калуша без правовстановлюючих документів в розмірі - 556 277,59 грн. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь прокуратури Івано-Франківської області судовий збір в розмірі - 8 194,16 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та аналізі поданих доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що розмір збитків розрахований не на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки землі або її витягу з урахуванням дійсної категорії цієї земельної ділянки та виду її цільового призначення, а згідно листа щодо нормативної грошової оцінки даної землі за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік Управління Держгеокадастру у Калуському районі та м. Калуш від 31 жовтня 2017 року №22-28-05-731/2-17, який значною мірою відрізняється від аналогічного листа з цього приводу стосовно даної земельної ділянки. Вказує, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :36:004:0036 належить до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони, проте застосовано орендну ставку 4,5 % як до землі комерційного призначення, замість визначеної ставки п.п. 2.5.2 Положення, затвердженого рішенням Калуської міської ради №3138 у розмірі 3,5% для даної категорії земель. Крім того, збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову юридичну природу і нормативно-правове регулювання, що судом першої інстанції враховано не було. Так, відстуність договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 після придбання у власність 15 вересня 2015 року на даній ділянці адміністративно-виробничих приміщень за вказаною адресою, не свідчить про відстуність правової підстави користування земельною ділянкою. Оскільки рішення Калуської міської ради №1081 про припинення права користування попереднім орендарем даної земельної ділянки ПАТ «Івано-Франківськ-Авто» від їхньої волі не залежало. Зазначає, що на вказаній земельній ділянці не здійснювалась діяльність, яка б омежувала права власників вказаної земельної ділянки, ніякого неправомірного набуття чи збереження у будь-який спосіб земельної ділянки в обсязі 1,0861 га в тому числі за рахунок іншої особи до 28 вересня 2017 року не здійснював.

24 червня 2019 року перший заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах Калуської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якій доводи апеляційної скарги заперечила, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Розрахунок завданих збитків використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів Калуською міською радою проведено відповідно до інформації з листа Управління Держгеокадастру у Калуському районі та м. Калуш від 31 жовтня 2017 року 322-28-05-7341/2-17 та рішень Калуської міської ради. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 вересня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стали власниками об`єкта нерухомого майна, а саме технічного обслуговування автомобілів. Вказане майно знаходиться на земельній ділянці площею 1,0863 га по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка належить Калуській міській раді та перебуває у комунальній власності. Однак, з моменту набуття права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не звертались до Калуської міської ради про укладання договору оренди землі. Тільки 04 жовтня 2017 року укладено договір оренди земельної ділянки на підставі поданої ним заяви до Калуської міської ради. Крім того, в період з 15 вересня 2017 року по 04 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку оформлено не було.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 Гусак М.М. подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та аналізі поданих нею доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що не відповідає фактичним обставинам справи розрахунок та розмір заподіяних збитків, так як розрахунок зроблений не на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки землі або її витягу з урахуванням дійсної категорії цієї земельної ділянки та виду її цільового призначення, а згідно листа щодо нормативної грошової оцінки даної землі за 2015, 2016, 2017 роки Управління Держгеокадастру у Калуському районі та м. Калуш від 3 жовтня 2017 року №22-28-05-731/2-17, який значною мірою відрізняється від аналогічного листа стосовно цієї ж земельної ділянки від 13 березня 2019 року №0-9-0-35/113-19 за 2015 та 2016 року. Крім того, вказана земельна ділянка згідно витягу з державного земельного кадастру відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення і згідно п. 2.5.2 Положення, затвердженого рішенням Калуської міської ради №3138 для даної категорії земель ставка орендної плати становить 3,5% нормативно-грошової оцінки. Вказує, що в матеріалах справи відсутні витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки за 2015-2017 року за користування вказаної земельної ділянки загальною площею 10863 кв.м. по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів. За змістом ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельної ділянки, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж самому обсязі, що були у попереднього користувача. Таким чином, розмір плати має ставити 3% річних від нормативно-грошової оцінки вказаної земельної ділянки. Земельна ділянка за вказаний період ним не використовувалась та будь-яка діяльність не проводилась на ній, тому право позивача не порушувалось. Відносини щодо користування вказаної ділянкою регулюються договором оренди, фактичне користування земельної ділянки без достатньої правової підстави не доведено. 15 вересня 2015 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ним та ОСОБА_2 в Публічного акціонерного товариство «Івано-Франківськ-Авто» було придбано у власність адміністративно-виробничі приміщення по АДРЕСА_1 ,, саме: йому продано 34/100 ідеальних часток, ОСОБА_2 66/100 ідеальних часток. Оскільки придбані нежитлові приміщення та земельна ділянка на якій вони розташовані є подільними і майно перебувало у спільній частковій власності без виділення частки в натурі, то відсутні підстави стягнення з нього збитків в солідарному порядку в сумі 565277,59 грн за користування всією земельною ділянкою.

30 серпня 2019 року керівник Калуської місцевої прокуратури в інтересах Калуської міської ради подав відзив на вказану апеляційну скаргу, в якій доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 вересня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :36:004:0036. При цьому правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку з 15 вересня 2017 рік по 04 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформлено не було. Відповідно до рішення міської ради від 30 червня 2011 року №340 «Про порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Калуш » ставка орендної плати для даної земельної ділянки становить 4,5% нормативно-грошової оцінки. У 2016-2017 роках для вказаної категорії земель ставка орендної плати становила 4,5 нормативної грошової оцінки. Нормативна грошова оцінка згідно інформації Держгеокадастру за 2015 рік становить 6061905,63 грн, за 2016 рік - 8686711,05 грн, за 2017 рік - 3683165,49 грн.ю Таким чином, сума коштів, які Калуська міська рада могла б отримати з орендної плати за користування земельною ділянкою площею 1,0863 га за період з 15 вересня 2015 рік по 04 липня 2017 року становить 546277,59 грн. Калуською місцевою прокуратурою встановлено та достатні причини для представництва в суді інтереси держави, оскільки Калуська міська рада упродовж тривалого часу користування земельною ділянкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зверталась у суд, що перешкоджає стягнення з відповідачів належних міській раді грошових коштів. Інформація надана міськрайонним управлінням Дергеокадстру у Калуському районі та м. Калуші від 13 березня 2019 року на запит адвоката Гусака М.М. про нормативну грошову оцінку не може братись до уваги, так як розрахунок проводився у 2019 році із застосуванням інформації, у Державному земельному кадастрі із внесеними змінами у 2017 році. Згідно ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платними. Відповідач у даних правовідносинах не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдиноможливою формою здійснення плати є орендна плата, яку відповідачі не сплачували.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник прокуратури та Калуської міської ради доводи апеляційної скарги заперечили. Рішення суду вважають законним та обґрунтованим, а тому просять залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах Калуської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної власності належить станція технічного обслуговування автомобілів, яка розміщена на земельній ділянці полощею 1,0863 га, кадастровий номер :36:004:0036 по АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади Калуської міської ради. З 15 вересня 2015 року до 04 липня 2017 року відповідачами право користування (оренди) вказаною земельною ділянкою відповідно до вимог законодавства не оформлено, плату за користування землею не сплачено. Згідно з актом від 10 листопада 2017 року №23 поданим комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №271 від 22 листопада 2017 року, внаслідок використання зазначеною земельною ділянко без правовстановлюючих документів за період з 15 вересня 2015 року до 04 липня 2017 року розмір збитків становить 546277,59 грн, які суд стягнув у солідарному порядку з відповідачів на користь Калуської міської ради та стягнув з них солідарно на користь прокуратури Івано-Франківської області судовий збір в розмірі 8194,16 грн.

Такий висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_2 є власником 66/100 частин, а ОСОБА_1 - 34/100 частин адміністративно-виробничих приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу адміністративно-виробничих приміщень від 15.09.2015 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно зазначеного договору купівлі-продажу належні ОСОБА_2 66/100 частин нежитлового приміщення та ОСОБА_1 - 34/100 частин нежитлового приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 розміщені на земельній ділянці полощею 1,0863 га, кадастровий номер :36:004:0036, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Калуша (т.1, а.с.38).

Отже, відповідно до договору купівлі-продажу від 15.09.2015 р. об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на земельній ділянці (кадастровий номер: :36:004:0036) належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому правовстановлюючих документів на землю у вказаний період (з 15.09.2017 по 04.07.2017) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформлено не було.

Відповідно до рішення міської ради від 30.06.2011 № 430 «Про порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Калуші» ставка орендної плати для даної категорії земель становила 4% нормативної грошової оцінки. У 2016-2017 роках для вказаної категорії земель ставка орендної плати становила 4,5% нормативно грошової оцінки, що закріплено рішенням міської ради від 24.06.2015 № 3138 «Про порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Калуші».

Таким чином, сума коштів, які Калуська міська рада могла б отримати з орендної плати за користування земельною ділянкою площею 1,0863 га за період з 15.09.2015 по 04.07.2017 рр. становить 546 277,59 грн, з яких: за період з 15.09.2015 по 31.12.2015: 70 722,22 грн. - ставка орендної плати становить 4% нормативної грошової оцінки для зазначеної ділянки, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016: 390 901,99 грн. - ставка орендної плати становить 4,5% нормативної грошової оцінки для зазначеної ділянки, за період з 01.01.2017 по 04.07.2017: 84 653,38 грн. - ставка орендної плати становить 4,5% нормативної грошової оцінки для зазначеної ділянки.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відтак, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору.

Судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин сторін статтю 22, норми глави 82 ЦК України, глави 24 ЗК України, Постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», а також стаття 288 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час нарахування збитків.

Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК Українивідшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Підставою для відшкодування шкоди є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Судом першої інстанцій встановлено, що відповідачі є власниками нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Відтак, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України(постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77цс18).

Отже, установлено, що ОСОБА_2 є власником 66/100 частин, а ОСОБА_1 - 34/100 частин адміністративно-виробничих приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що відповідачі не зверталися до власника земельної ділянки за оформленням права на неї в порядку статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні, суд погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що у відповідачів відсутнє право розпоряджатись спірною земельною ділянкою як сформованим об`єктом цивільних правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє аргументи представника апелянтів про те, що земельна ділянка, на якій розміщене належне відповідачам на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала до 28 вересня 2017 року в оренді у попереднього власника - ПАТ «Івано-Франківськ-авто», який повинен відшкодовувати заподіяні збитки, оскільки пунктом "є" ч. 1 ст. 141 Земельного кодекс України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Крім цього, відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Статтею 156 Земельного кодексу України передбачено, що однією з підстав відшкодування збитків власниками землі та землекористувачам є неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Оскільки відповідачі фактично використовували земельну ділянку без правовстановлюючих документів, чим завдали збитків власнику земельної ділянки у вигляді недоодержаних доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заподіяні збитки.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року, справа № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77цс18.

Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Окрім того, частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен зі співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої цієї статті учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Стягуючи солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Калуської міської ради - збитки завдані користуванням земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади міста Калуша без правовстановлюючих документів в розмірі - 546 277,59 грн, судом першої інстанції зазначених вимог закону не враховано і не звернуто увагу на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2015 року, укладеного з ПАТ «Івано-Франківськ -Авто» ОСОБА_2 належить 66/100 ідеальних часток нежитлового примішення в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 34/100 ідеальних часток нежитлового примішення в АДРЕСА_1 .

Таким чином, підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично одержаний дохід у результаті нездійснення плати за землю, а саме, в період з 15 вересня 2015 року 04 липень 2017 року відповідно у розмірі 360 543,20 грн та 185 734,38 грн (546 277,59 х 66 : 100 = 360 543,20 грн. 546 277,59 х 34 : 100 = 185 734,38).

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно визначено розмір заподіяних збитків з огляду на таке.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284)

Відповідно до рішення міської ради від 30.06.2011 № 430 «Про порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Калуші» ставка орендної плати становить 4% нормативної грошової оцінки. У 2016-2017 роках для вказаної категорії земель ставка орендної плати становила 4,5% нормативно грошової оцінки, що закріплено рішенням міської ради від 24.06.2015 № 3138 «Про порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Калуші».

Згідно інформації Держгеокадастру від 22.08.2019 0-9.181-136№113-9 нормативна грошова оцінка указаної земельної ділянки становить: 2015 рік - 6 061 905,83 грн, 2016 рік - 8 686 711,05 грн., 2017 рік - 3 683 165,49 грн, що обргрунтовано застосовано при визначенні заподіяних збитків (т.2а.с.55).

У зв`язку з наведеним, суд відхиляє представлену представником відповідачів інформації Держгеокадастру від 13.03.2019 0-9.18-35 №113-19 про те, що нормативна грошова оцінка указаної земельної ділянки становить: 2015 рік - 2 424 762,33 грн, 2016 рік - 3 474 684,42 грн, 2017 рік - 3 683 165,47 грн Т.1 а.с.247), оскільки така грошова оцінка визначена з врахуванням змін, внесеними згідно з Постановами КМ N 109 від 01.03.2017 в Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановленим Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення збитки завданих користуванням земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади міста Калуша без правовстановлюючих документів та стягнути із ОСОБА_2 у розмірі 360 543,20 грн та ОСОБА_1 у розмірі 185 734,38 грн на користь Калуської міської ради.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК УКраїни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволенню підлягають частково, то понесені витрати на судовий збір, пов`язані з розглядом справи слід покласти на відповідачів, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зокрема, слід стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , 5 408 грн (п`ять тисяч чотириста вісім гривень) та з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , 2 786 грн (дві тисячі сімсот вісімдесят шість гривень) судового збору на користь прокуратури Івано-Франківської області (Отримувач: прокуратура Івано-Франківської області, банк отримувача: Державна казначейна служба України, місто Київ, код банку отримувача - МФО 820172, рахунок отримувача 3924, код класифікації видатків бюджету - 2800).

Також з Калуської міської ради, (м.Калуш, вул.І.Франка,1 код ЄДРПОУ №33578261, р/р 0015, ГУДКСУ в Івано-Франківській області) як сторони у справі слід стягнути: на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , 4 178 грн ( чотири тисячі сто сімдесят вісім гривень), і на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , 8 113 грн ( вісім тисяч сто тринадцять гривень) судового збору, сплаченого за подання апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 06 травня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов першого заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах Калуської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Калуської міської ради (м.Калуш, вул.І.Франка,1 код ЄДРПОУ №33578261, р/р НОМЕР_3 , ГУДКСУ в Івано-Франківській області) 360 543,20 грн ( триста шістдесят тисяч п`ятсот сорок три гривні) збитків, завданих користуванням земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади міста Калуша без правовстановлюючих документів за період з 15 вересня 2015 року по 04 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь Калуської міської ради (м.Калуш, вул.І.Франка,1 код ЄДРПОУ №33578261, р/р НОМЕР_3 , ГУДКСУ в Івано-Франківській області) 185 734,38 грн ( сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять чотири гривні) збитків, завданих користуванням земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади міста Калуша без правовстановлюючих документів за період з 15 вересня 2015 року по 04 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , 5 408 грн (п`ять тисяч чотириста вісім гривень) та з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , 2 786 грн (дві тисячі сімсот вісімдесят шість гривень) судового збору на користь прокуратури Івано-Франківської області (Отримувач: прокуратура Івано-Франківської області, банк отримувача: Державна казначейна служба України, місто Київ, код банку отримувача - МФО 820172, рахунок отримувача 3924, код класифікації видатків бюджету - 2800).

Стягнути з Калуської міської ради (м.Калуш, вул.І.Франка,1 код ЄДРПОУ №33578261, р/р 0015, ГУДКСУ в Івано-Франківській області): на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , 4 178 грн ( чотири тисячі сто сімдесят вісім гривень), і на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , 8 113 грн ( вісім тисяч сто тринадцять гривень) судового збору, сплаченого за подання апеляційних скарг.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складений 10 вересня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський