Справа № 307/742/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Варги Дмитра Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 29 червня 2017 року (у складі судді Бобрушка В.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом у березні 2017 р.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь борг із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 40657.28 грн., три відсотки річних від указаної суми 1328 грн., а усього в розмірі 41 985.28 грн.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що між сторонами в усному порядку виникли певні правовідносини, а саме відповідач пообіцяв позивачу протягом 2 тижнів виготовити 30м3 пиломатеріалів заготовок для піддонів, вартістю 1000 грн. за 1 м3, але за умови часткової передоплати йому за продукцію у розмірі не менше 20 000 грн. Цього ж дня позивач передав відповідачеві грошові кошти в розмірі 400 доларів США, а згодом відповідачеві було передано ще 15 000 грн.

Протягом періоду з березня 2014 р. по лютий 2015 р. відповідач не надав позивачеві пиломатеріали та не повернув грошові кошти.

Рішенням Тячівського районного суду від 29 червня 207 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 41 551, 17 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу та 640 грн. у відшкодування судового збору. У решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-протягом двох тижнів із дня отримання замовлення позивача, відповідач виконав замовлення, про що повідомив позивача та попередив, що необхідно заплатити в повному обсязі за виготовлене замовлення, однак позивач не прийшов за своїм замовленням, а згодом і відмовився його забирати;

-позивач пред`явив до відповідача вимогу про повернення завдатку, однак останній відмовився повертати завдаток через те, що жодної вини зі сторони відповідача за порушення умов договору не було;

-відповідач пропонував позивачеві виготовити новий товар, однак останній відмовився;

-для повного виконання умов основного зобов`язання покупець повинен був спалити продавцеві ще 10 000 грн., чого зроблено не було, що призвело до невиконання умов договору по основному грошовому зобов`язанню, унаслідок чого до покупця було застосовано майнову відповідальність, передбачену положенням про завдаток.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені заперечення зводяться до суперечності доводів скарги обставинам справи та письмовим доказам.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення зміні, з таких мотивів.

Задовольняючи позов частково в сумі 41551.17 грн., суд першої інстанції дійшов наступного висновку.

У порушення умов договору купівлі-продажу від 18.03.2014 р. відповідач ОСОБА_1 , отримавши від позивача ОСОБА_2 як попередню оплату за продані заготовки для піддонів грошові кошти в сумі 400 доларів США та 15000 грн., зазначені заготовки позивачу після його неодноразових звернень не передав, внаслідок чого зобов`язання за договором купівлі-продажу не виконав і відмовляється повернути позивачу отримані від нього вказані грошові кошти як попередню оплату за продукцію. У зв`язку з цим заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 станом на 15 березня 2017 р. із застосуванням положень ст. 625 ЦК України склала 41551,17 грн., із яких 25 761,72 грн. (400 доларів США, що по курсу НБУ становить 10 761,72 грн., + 15 000 грн.) основний борг, 14 461,45 грн. інфляційне збільшення боргу, вираженого в національній валюті, 1 328 грн. 3% річних у зв`язку з простроченням повернення суми боргу).

При цьому суд першої інстанції встановив, що 18.03.2014 р. сторони уклали між собою договір купівлі-продажу 30 м3 пиломатеріалів заготовок для піддонів, вартістю 1000 грн. за один м3, і на умовах попередньої оплати позивач того ж дня надав відповідачу грошові кошти в сумі 400 доларів США (еквівалент 10761.72 грн.), 26.03.2014 р. ще 15000 грн., а всього було передано коштів на загальну суму 25761.72 грн.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 указаної суми від позивача ОСОБА_2 як попередньої оплати за продаж 30 м3 пиломатеріалів заготовок для піддонів, підтверджується показаннями відповідача як свідка у кримінальному провадженні (протокол від 13.05.2015 р.) і показаннями свідка ОСОБА_3

Неоспореними обставинами у справі є наявність між сторонами договірно-зобов`язальних правовідносин у виді купівлі-продажу, отримання відповідачем грошових коштів у сумі (400 доларів США та 15000 грн.) і неотримання товару позивачем.

У зв`язку з цим указані обставини правового аналізу не потребують.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду лише в частині цивільно-правової відповідальності за ст. 625 ч.2 ЦК України через неправильне застосування положень цієї норми.

Так, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію (товар), виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першоі? відповідноі? оплати, тобто в якому передбачено передачу грошеи? як предмета договору або сплату і?х як ціни договору».

Згідно з вимогами ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З цього приводу колегія суддів констатує, що спірні правовідносини мають характер грошових зобов`язань, однак у розумінні наведених норм матеріального права кредитором, який управі вимагати оплати продукції (товару) в нашому випадку, є саме відповідач ( ОСОБА_1 ), а боржником, який зобов`язався оплатити продукцію (товар), є позивач ( ОСОБА_2 ), а не навпаки.

За приписами ст. 692, 693 ЦК України в разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

У контексті наведеного апеляційний суд вважає, що відповідач повинен повернути позивачу отриману суму попередньої оплати за пиломатеріали (заготовки для піддонів) у розмірі 25761.72 грн. (400 доларів США у гривневому еквіваленті 10761.72 грн., та 15000 грн.).

Твердження апелянта про те, що спірні правовідносини виникли між ним і ОСОБА_3 , а не з ОСОБА_2 , є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі письмовими доказами, зокрема: протоколом допиту ОСОБА_2 як потерпілого від 17.02.2015 р. (а.с.11-14), протоколом допиту ОСОБА_3 як свідка від 17.03.2015 р. (а.с.15-18) і постановою про закриття кримінального провадження від 30.12.2016 р. (а.с.25-28).

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму в розмірі 25761.72 грн. без застосування положень ст. 625 ч.2 ЦК України щодо сплати індексу інфляції за весь час прострочення і трьох процентів річних від простроченої суми.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263, п.2 ч.1 ст. 374, п.п.1,4 ч.1 ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Варги Дмитра Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Рішення Тячівського районного суду від 29 червня 2017 року змінити.

3.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 25761 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 72 коп.

4.У задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 трьох відсотків річних та індексу інфляції відмовити.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 14.11.2019 р.

Судді: