Провадження № 2/537/155/2019
Справа № 524/7381/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Маслій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 (представник ОСОБА_4 ) про поділ боргових зобов`язань та відшкодування витрат, -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2018 року до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області з Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області надійшли матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ боргових зобов`язань на підставі ухвали від 04 жовтня 2018 року.

Згідно змісту позову, ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким поділити боргові зобов`язання за кредитним договором №PLRPGK000000002 від 27 травня 2008 року, що було укладено між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 в рівних частках та визнати за ОСОБА_5 боргові зобов`язання за кредитним договором №PLRPGK000000002 від 27 травня 2008 року в розмірі 17 255, 57 дол. США; стягнути з відповідача на його користь виплати, понесені зі сплати заборгованості по кредитному договору №PLRPGK000000002 від 27 травня 2008 року у розмірі 7 535, 07 дол. США, що за курсом НБУ на 22 серпня 2018 року складає 208 721 грн. 44 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судових витрат, понесених при розгляді справи.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що в період з 1991 року по 2010 рік ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , та за час перебування шлюбу подружжям набуте майно, яке є режимом спільного майна подружжя і належить їм обом в рівних частках, а саме: автомобіль Geely MR - 7151A; 11/25 часток домоволодіння по місту Кременчук АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 266 кв.м, на якій розташоване домоволодіння. Судовим рішенням від 16 травня 2013 року було поділено майно подружжя, а саме передано ОСОБА_1 і визнано за ним право власності на 11/25 часток домоволодіння по місту АДРЕСА_1 , на земельну ділянку площею 226 кв.м, розташовану у АДРЕСА_2 ; на кіоски, призначені для роздрібної торгівлі; передано ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на автомобіль Geely MR - 7151A, тип легковий седан; припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 ; передано ОСОБА_5 1/3 часту квартири. Зазначене рішення неодноразового переглядалось судами апеляційної та касаційної інстанцій, та Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні його касаційної скарги та вказано, що він наразі має право подати позов про поділ боргових зобов`язань та про відшкодування витрат, понесених ним по сплаті заборгованості по кредитному договору.

Позивач зазначає, що 27 травня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №PLRPGK. У 2016 році ОСОБА_1 було отримано розрахунок банку, відповідно до якого наявна заборгованість по кредиту в загальному розмірі 34 511, 15 дол. США. Відтак позивач вважає, що зазначена заборгованість підлягає поділу між сторонами в рівних частках, оскільки за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержано за договором, укладеним одним з подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, у зв`язку із чим позивач вважає, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя.

Також ОСОБА_1 зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем ним було сплачено кошти на виконання умов кредитного договору в розмірі: 9 796, 77 дол.США - відсотки; 2 692, 35 дол. США - комісія; 2 581, 02 дол. США - тіло кредиту, у зв`язку із чим позивач вважає, що з ОСОБА_5 на його користь підлягають відшкодуванню витрати, понесені ним на сплату заборгованості в розмірі 7 535, 07 дол. США.

За викладених обставин позивач і вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалами Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28 листопада 2018 року, від 15 січня 2019 року було визначено проводити судові засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 11 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені вище обставин.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Представник третьої особи, АТ КБ «Приватбанк», в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно поданої 24 червня 2019 року до суду заяви представником банку Озірською В.С., остання просила суд розглянути справу без участі представника третьої особи та зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_4 , приймаючи до уваги думку представника третьої особи АТ КБ «Приватбанк» Озірської В.С., вивчивши, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини 1 статті 81 Цивільного кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що період з 06 вересня 1991 року по 20 липня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено сторонами в судовому засіданні, а також вбачається із рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2013 року по справі №1601/6226/2012.

Згідно частини 5 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2013 року по справі №1601/6226/2012 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації задоволнено частково; поділено набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за час шлюбу майно, що є спільною сумісною власністю подружжя; передано ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на 11/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ; передано ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 266 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; передано ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на кіоски призначені для роздрібної торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_4 вулиця Космічна, будинок1; АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 ; передано ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на автомобіль марки «GEELY MR-7151A», тип легковий седан , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску; припинено за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 ; передано ОСОБА_5 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 , належну ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_7 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 компенсацію за сплачені комунальні послуги за 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 в сумі 2 970 грн. 54 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 3 219 грн. 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати пов`язані зі сплатою витрат на проведення судових експертиз в сумі 5 844 грн. 00 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначене вище рішення суду першої інстанції було оскаржено ОСОБА_1 , в результаті чого Апеляційним судом Полтавської області 25 вересня 2013 року ухвалено рішення, яким рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2013 року змінено в частині розподілу спільного майна подружжя.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області 25 вересня 2013 року було скасовано та передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, в результаті чого Апеляційним судом Полтавської області 19 листопада 2014 року ухвалено рішення, яким рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2013 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу між сторонами кіосків та земельної ділянки, а також в частині припинення за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину квартири та передання цієї частини квартири ОСОБА_5 з визнанням за нею права власності на 2/3 частки квартири - скасовано та постановлено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 листопада 2014 року в частині вирішення спору щодо поділу спірного домоволодіння та автомобіля скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, внаслідок чого рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 травня 2015 року, яке залишено без змін Постановою Верховного суду від 18 квітня 2018 року, рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2013 року в частині розподілу домоволодіння та автомобіля скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про передачу ОСОБА_1 та визнання за ним права власності на 11/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , вартістю 108 997 грн. 68 коп.; передано ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на автомобіль марки «Geely MR-7151 A», вартістю 40 035 грн. 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію різниці вартості домоволодіння в розмірі 34 481 грн. 34 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а саме 27 травня 2008 року між останнім та АТ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №PLRPGK, за умовами якого банк надав позивачу строком до 27 травня 2018 року кредитні кошти в розмірі 19 110, 03 дол. США на наступні цілі: у розмірі 15 000, 00 дол. США на придбання нерухомості; у розмірі 450, 00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 257, 73 дол. США - страхування майна; 75, 00 дол. США - особисте страхування; 3 327, 30 дол. США - на сплату страхових платежів, що вбачається із пункту 8.1 зазначеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із заяви АТ КБ «Приватбанк», поданої до суду 24 червня 2019 року та доданого до неї розрахунку заборгованості, внаслідок невиконання умов кредитного договору №PLRPGK від 27 травня 2008 року, у позичальника ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка станом на 26 лютого 2019 року становить 89 050, 77 дол. США, що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 20 335, 15 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8 795, 98 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 2 324, 45 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 53 061, 00 дол. США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн. 00 коп., штрафу (процента складова) в розмірі 4 240, 07 дол. США.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якшо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

В судовому засіданні сторони визнали той факт, що кредитні кошти отриманні за визначеним вище договором кредиту, були витрачені на придбання та будівництво будинку розташованого по АДРЕСА_1 , якій в подальшому при вирішенні спору про поділ майна подружжя було залишено у власності позивача.

Оскільки кошти за укладеним договором кредиту від 27.05.2008 року позивач отримав для придбання зазначеного вище будинку, то в даному випадку у відповідача як одного із подружжя, виникає зобов`язання у вигляді повернення кредиту, так як договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, що фактично і не оспорюється сторонами по справі.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Проаналізувавши наведені вище норми чинного сімейного законодавства що регламентують розподіл в тому числі і боргових зобовязань одного із подружжя, слід дійти висновку, що кредитні зобов`язання не розподіляються солідарно, а враховуються при поділі майна. При цьому суд не має юридичних підстав для втручання у роботу кредитора (банку або кредитної спілки), закріплюючи за сторонами за кредитним договором виконання зобов`язань в рівних частках.

Разом з тим вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою позивача, який, звертаючись до суду із позовною вимогою про поділ боргових зобов`язань за кредитним договором в рівних частках та визнання за відповідачкою боргових зобов`язань в тому числі і за той період часу коли вони вже не перебували у шлюбі, не звернув уваги, що в даному випадку такий спосіб захисту не передбачений законом і тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зертаючись до суду із позовною вимогою про стягнення з відповідача на його користь сплачених ним коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 208 721,44грн., позивачем не було надано суду, належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного ним факту погашення боргу за договором кредиту саме в цій сумі за свої особисті кошти, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 5, 10, 13, 76, 77, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_8 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_9 ) про поділ боргових зобов`язань та відшкодування витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 липня 2019 року.

Суддя: Д.О. Зоріна