Справа № 569/7650/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi головуючої суддi Панас О.В.

при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засiданнi в мiстi Рiвному у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів.

Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.08.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1035.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , у розмірі однієї чверті від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму па дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття з дня подання заяви до суду.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 07 серпня 2011 року уклала шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1035.

У шлюбі у народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та відмінністю поглядів на життя. Майже місяць не проживають однією сім"єю і це призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми.

Спільне проживання як одна сім`я та збереження шлюбу при таких обставинах вважає неможливим.

На даний час син проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Оскільки відповідач належної матеріальної допомоги на його утримання не надає, тому вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву у межах її доводів та просила задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі визначеному позивачкою.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 визнав пред"явлений до нього позов, що дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення.

Судом встановлено, що сторони 07 серпня 2011 року уклали шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1035. У шлюбі в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що подружні стосунки припинені з квітня 2019 р. та не відновлювалися. Спільного господарства не ведуть, позивачка з сином проживають окремо від відповідача. Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе, оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, та неповнолітньої дитини, яка проживає з матір`ю. Шлюб розірвати.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2019 року - 2218 грн.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом не встановлено, а стороною позивача не надано суду достовірних доказів щодо щомісячного доходу відповідача .

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від сплати аліментів оскільки добровільно аліменти на утримання дитини на надає, відтак вони підлягають до стягнення за рішенням суду. За наведених обставин підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , 2012 р.н. у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,щомісячно, з дати пред"явлення позову до суду - 17.04.2019р. , що відповідає положенню ст.ст. 182, 183 СК України є справедливим та розумним.

Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших, крім дітей, утриманців, тощо), судом не встановлена.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину в межах суми платежу за один місяць з 17.04.2019р. по 17.05.2019р. - допустити до негайного виконання.

Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету України в сумі 768,40 грн. та на користь позивачки в сумі 768,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу . На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115, 180, 182, 183, 184 СК, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355,430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.08.2011р. відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1035, розірвати. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Рівне Рівненської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.04.2019 р. до повноліття дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину в межах суми платежу за один місяць з 17.04.2019р. по 17.05.2019р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. в прибуток державного бюджету.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь позивачки ОСОБА_1 . Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повне рішення виготовлене - 06.09.2019р. Суддя: О.В.Панас