Провадження № 2/761/2424/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І., Шлапакової А.О.,

Позднякову В.С.,

за участі представника позивача: Мельник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати зобов`язання за кредитним договором №35-08-Ипз/11 від 06.05.2008 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є відповідач) та ОСОБА_1 припиненими.

Вимоги обгрунтовані тим, що 06.05.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір на забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки згідно з яким в іпотеку було передано земельну ділянку.

Банк направив на адресу позивача вимогу про усунення порушень умов Кредитного договору в якій зазначалось що у випадку її невиконання Банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, викладеного в Іпотечному договорі.

Банк зареєстрував за собою право власності на зазначену земельну ділянку. А тому позивач вважає, що Банком використане право позасудового врегулювання внаслідок якого у відповідності до вимог чинного законодавства основне зобов`язання припиняється в зв`язку з його виконанням належним чином.

29.01.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що положення ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» не підлягають застосуванню так як зобов`язання за кредитним договором не припинилось в силу його невиконання, оскільки станом на 28.01.2019 року заборгованість становить 1 179 804,00 грн.

19.06.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

А тому, враховуючи що відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву, на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність представника відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, врахувавши відзив відповідача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 06.05.2008 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №35-05- Ипз /11 за умовами якого банк надав Позичальнику кредит в розмірі 33 000,00 доларів США зі сплатою 12,4% річних строком користування до 05.05.2023 року.

До кредитного договору вносились зміни, зокрема, щодо суми заборгованості та порядку повернення кредитних коштів.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 06.05.2008 року між сторонами був укладений Іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_1 передав Банку в Іпотеку земельну ділянку площею 0,2194 га, кадастровий номер :01:032:0028, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

10.07.2008 року та 22.10.2012 року до Договору іпотеки вносились зміни.

Частина 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Часина 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

В той же час стаття 36 Закону України «Про іпотеку» визначає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання:

боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням:

за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем);

за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Пунктом 11 Іпотечного договору було передбачено, що звернення стягнення на заставлене за цим Договором майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя.

Пункти 12.3, 12.3.1 Іпотечного договору передбачали, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за Кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

20.09.2017 року Банк направив позивачу вимогу про усунення порушень умов Кредитного договору №35-08-Ипз/11 від 06.05.2008 року та попередив про те, що у випадку невиконання даної вимоги протягом 30 днів з дня її отримання Банк залишає за собою право звернути стягнення на земельну ділянку.

15.12.2017 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку площею 0,2194 га, кадастровий номер :01:032:0028, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що була предметом іпотеки.

Отже, оскільки банк повідомив позивача про можливе застосування позасудового врегулювання та оформлення Банком права власності на предмет іпотеки - Банком було реалізовано позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений ст.37 Закону України «Про іпотеку», а саме - задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Тобто звернення стягнення на предмет іпотеки є належним виконанням основного зобов`язання в повному обсязі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 10.02.2014 року у справі №6/174-09 та Верховним судом у постанові №757/31271/15ц від 20.06.2018 року.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача частини боргу, що не була погашена за рахунок продажу предмета іпотеки, є недійсними.

Вказану позицію висловив Верховний суд у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 756/31271/15-ц, провадження № 61-4156св18.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що на даний час Банк не звертався до позивача про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

В зв`язку з чим та з урахуванням предмета позову є недоцільним застосування положень ст.36 Закону України «Про іпотеку». Застосування приписів зазначеної статті можливе лише у разі встановлення судом здійснення Банком неправомірного заявлення майнових вимог до Іпотекодавця.

Зазначена позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 916/2429/18.

Стаття 598 ЦК України передбачає підстави припинення зобов`язань. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Крім того у відповідності до положень статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що Банк не пред`явив вимоги до позивача про стягнення заборгованості за Договором кредиту, тобто заявлені вимоги є передчасними, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором- відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 жовтня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула