Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 761/8034/17

провадження № 61-11958св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», банк)звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно.

Позов мотивовано тим, що 20 червня 2013 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 182 959,00 грн та зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом і повернути банку кредит частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 червня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір застави, за умовами якого заставодавець передав в іпотеку банку належний йому на праві власності транспортний засіб тип: хетчбек-В, марка Nissan, модель - JUKE, рік випуску 2013.

У зв`язку із непогашенням боржником виниклої кредитної заборгованості у добровільному порядку, банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «ПУМБ» суму заборгованості в розмірі 257 540,97 грн. Зазначене судове рішення боржником не виконано.

Посилаючись на існування в нього права, як кредитора, на задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження та збереження заставою сили у зв`язку із переходом права власності на предмет застави до іншої особи, ПАТ «ПУМБ» звернувся із даним позовом до суду. У позові просив:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 257 540,97 грн звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб, тип: хетчбек-В, марка Nissan, модель - JUKE, рік випуску 2013, який належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданим ВРЕР-1 при УДАІ ГУМВС в м. Києві 18 червня 2013 року;

- встановити спосіб звернення стягнення на предмет застави - продаж ПАТ «ПУМБ» предмету застави за договором застави транспортного засобу від 20 червня 2013 року, а саме: транспортний засіб, тип: хетчбек-В, марка Nissan, модель - JUKE, рік випуску 2013, який належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданим ВРЕР-1 при УДАІ ГУМВС в м. Києві 18 червня 2013 року, шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем;

- встановити початкову ціну предмета застави за договором застави транспортного засобу від 20 червня 2013 року, а саме: транспортний засіб, тип: хетчбек-В, марка Nissan, модель - JUKE, рік випуску 2013, який належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданим ВРЕР-1 при УДАІ ГУМВС в м. Києві 18 червня 2013 року, що підлягає визначенню незалежним суб`єктом оціночної діяльності на момент такого продажу, обраним ПАТ «ПУМБ»;

- передати в управління ПАТ «ПУМБ» предмет застави - транспортний засіб, тип: хетчбек-В, марка Nissan, модель - JUKE, рік випуску 2013, який належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданим ВРЕР-1 при УДАІ ГУМВС в м. Києві 18 червня 2013 року, на період до його реалізації;

- надати повноваження ПАТ «ПУМБ» в тому числі, але не виключно, на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме: транспортний засіб, тип: хетчбек-В, марка Nissan, модель - JUKE, рік випуску 2013, який належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданим ВРЕР-1 при УДАІ ГУМВС в м. Києві 18 червня 2013 року, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для подальшої реалізації, а також надати ПАТ «ПУМБ» всіх повноважень, необхідних для продажу вказаного майна.

Із даних електронного реєстру УДАІ в м. Києві позивачу стало відомо, що згідно договору від 20 червня 2013 року право власності на транспортний засіб, який є предметом застави, було перереєстровано на іншу особу - ОСОБА_1 .

У зв`язку із цим позивачем змінено предмет позову та у відповідній заяві викладено прохання частину тексту « ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданим ВРЕР-1 при УДАІ ГУМВС в м. Києві 18 червня 2013 року» замінити на «ОСОБА_1 ».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року у складі судді Юзькової О. Л. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 придбала та зареєструвала спірний автомобіль у порядку та спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому є його добросовісним набувачем, що виключає можливість задоволення позовних вимог, заявлених банком. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції також вказав на відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на автомобіль. Судом під час розгляду справи не отримано доказів застосування до правочину, на підставі якого відповідач стала власником майна, наслідків нікчемності правочину або визнання такої угоди недійсною.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 22179485 від 20 червня 2015 року у розмірі 257 540,97 грн звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки Nissan, модель Juke, 2013 року випуску, фіолетового кольору, номер кузова НОМЕР_2 , двигун V=1860 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його продажу ПАТ «ПУМБ» за договором застави транспортного засобу № 22180190 від 20 червня 2013 року з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем; встановлено початкову ціну предмета застави - на рівні не нижчому за 261 370,00 грн відповідно до пункту 1.4 договору застави транспортного засобу № 22180190 від 20 червня 2013 року; передано в управління ПАТ «ПУМБ» цей транспортний засіб на період до його реалізації, надано повноваження ПАТ «ПУМБ» в тому числі, але не виключно, на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу із його зняттям з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для подальшої реалізації, а також надано ПАТ «ПУМБ» всі повноваження, необхідні для продажу вказаного майна. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Скасовуючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що відчуження спірного рухомого майна відбулось без згоди банку, як іпотекодержателя, та у період дії зареєстрованого у встановленому законом порядку обтяження рухомого майна у вигляді заборони відчуження. Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, тому висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_1 виступає у цих правовідносинах добросовісним набувачем автомобіля є помилковим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

06 вересня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що банк до початку процедури звернення стягнення не вніс відповідних відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, чим порушив встановлений законодавством порядок звернення стягнення на рухоме майно.

Зазначає, що при вирішенні справи апеляційним судом не враховано, що вона придбала спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого довідкою-рахунком ВІА 117543 автомагазину ПП «Транс-сервіс-Л» у м. Умань, основним видом діяльності якого є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами. На діяльність цього автомагазину розповсюджується Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200).

Так, згідно пункту 44 Порядку № 1200 (у редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу) на комісію не приймаються транспортні засоби або машини, щодо яких в установленому порядку повідомлено про накладення арешту або заборону зняття їх з обліку, які не зареєстровані в Державтоінспекції або Держсільгоспінспекції, а також транспортні засоби, щодо яких не надано відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) чи свідоцтва про реєстрацію машини.

Таким чином, саме порушення автомагазином Порядку № 1200 стало наслідком виникнення спору, що є предметом розгляду у цій справі.

Доводом касаційної скарги є також те, що в порушення норм процесуального права апеляційний суд прийняв та розглянув підстави вимог банку до ОСОБА_1 які не було вказано у позові, та не були заявлені у суді першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

До Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «ПУМБ» із посиланням на необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач зазначає, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи та на нього може бути звернуто стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 червня 2013 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 було укладено договір застави транспортного засобу № НОМЕР_4 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 22179485 від 20 червня 2013 року.

Предметом договору застави визначено транспортний засіб марки Nissan, модель Juke, 2013 року випуску, фіолетового кольору, № кузова НОМЕР_2 , двигун V=1860 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданим ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в м. Києві 18 червня 2013 року.

Відповідно до пункту 2.2 договору застави, до виконання основного зобов`язання у повному обсязі заставодавець не має права, без письмової згоди заставодержателя, зокрема, відчужувати предмет застави у будь-який спосіб, передавати його в користування третім особам тощо.

При цьому, сторони також домовились, що заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами у випадках, визначених у пункті 6.1 договору застави.

20 червня 2013 року між сторонами також було підписано додаток № 1 до вказаного договору застави, де викладено суть та розмір зобов`язань, виконання яких забезпечується заставою транспортного засобу та графік повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 20 червня 2013 року було зареєстровано обтяження щодо спірного автомобіля Nissan Juke.

Невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення ПАТ «ПУМБ» в суд з позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість по кредитному договору № 22179485 від 20 червня 2013 року в сумі 253 734,95 грн. Рішення набрало законної сили 16 вересня 2016 року, однак залишилось невиконаним.

Посилаючись на те, що спірний автомобіль було придбано ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку ВІА 117543 від 17 грудня 2013 року, виданої ПП «Транс-сервіс-Л» м. Умань Черкаської області, позивач звернувся із цим позовом, вимоги якого було в подальшому уточнено шляхом подання відповідної заяви (т. 1 а. с. 119).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

При цьому, ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст засад свободи договору розкритий у статтях 6, 627 ЦК України, з яких вбачається, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави.

Разом із тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 12 цього Закону взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що відповідач ОСОБА_1 є третьою особою у правовідносинах, що випливають з договору застави.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході права власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Установивши, що на час придбання ОСОБА_1 спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження, апеляційний суд дійшов правильного висновку стосовно того, що ОСОБА_1 не може вважатись добросовісним набувачем спірного автомобіля.

Колегія суддів зазначає, що питання дотримання ПП «Транс-сервіс-Л», що видало довідку-рахунок, на підставі якої ОСОБА_1 придбала спірний автомобіль, законодавчих вимог що стосуються неприйняття транспортних засобів або машин, щодо яких в установленому порядку повідомлено про накладення арешту або заборону зняття їх з обліку, не є предметом розгляду цієї справи, оскільки питання дійсності правочину купівлі-продажу спірного автомобіля змістом заявлених банком позовних вимог не охоплюється. У зв`язку з наведеним відповідні доводи заявника колегія суддів не приймає.

Посилання у касаційній скарзі щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права, який прийняв та розглянув підстави вимог банку до ОСОБА_1 , не вказаних у позові та не заявлених у суді першої інстанції, є необґрунтованими та спростовуються ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, згідно якої ухвалено прийняти зміни до позовних вимог, заяву про що було подано ПАТ «ПУМБ».

Заявлені банком позовні вимоги стосуються встановлення способу звернення стягнення на предмет застави - продаж ПАТ «ПУМБ» шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою.

Для вирішення питання належності обраного позивачем способу захисту у цій справі необхідним є встановлення тієї обставини, чи передбачено умовами договору застави такий спосіб задоволення вимог заставодержателя, про встановлення якого банк просить суд у своїх позовних вимогах.

Апеляційний суд установив, що пунктом 6.1 договору застави закріплено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами.

Сторонами також досягнуто згоди про можливість звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу (пункт 6.5 вказаного договору).

При цьому, ухвалюючи оскаржувану постанову суд апеляційної інстанції не дослідив положення вказаного вище договору застави на предмет наявності в ньому застереження щодо існування у заставодержателя права від свого імені продати предмет застави у випадку виникнення у нього права звернення стягнення на цей предмет застави.

У відповідності до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.

Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем у рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 471/290/16-ц (провадження № 61-20911св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Частково задовольняючи позов суд апеляційної інстанції не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу передбачений умовами укладеного договору застави транспортного засобу та є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що відповідає принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України).

З огляду на вказане Верховний Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ» про звернення стягнення на предмет застави шляхом встановлення способу звернення стягнення - продажу заставодержателем предмету застави третій особі, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Решта позовних вимог банку також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про встановлення способу звернення стягнення на предмет застави.

Наведені вище норми матеріального права також не було застосовано судом першої інстанції, оскільки ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд виходив із правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на транспортний засіб та не досліджував можливість реалізації обраного позивачем способу захисту свого порушеного права у судовому порядку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська