Справа № 313/1143/19
Провадження № 2/313/471/2019

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

16 жовтня 2019 року смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді : Кравцова С.О.

при секретарі судового засідання : Василенко Л.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначив, що в АДРЕСА_1 знаходиться нерухоме майно, яке згідно Свідоцтва про право власності на житло від 04.07.1995 року, яке видане на підставі розпорядження № 1022 від 03.07.1995 року, належить на праві власності відповідачам.

З 26 вересня 1995 року за згодою відповідачів позивач проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом про місце проживання у його паспорті серії НОМЕР_1 виданого Веселівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 21.11.2001 року.

Крім того, вказані обставини також підтверджуються довідкою Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області від 12.08.2019 року за вих. № 413 та довідкою Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області від 12.08.2019 року за вих. .№414, якими підтверджується, що позивач дійсно проживає за вказаною адресою з 26.09.1995 року та по теперішній час є єдиним платником за водопостачання за вищевказаною адресою (особистий рахунок № НОМЕР_2 ).

У 2001 році Відповідачі запропонували позивачу придбати у них вищевказаний житловий будинок на що він погодився і фактично придбав його в 2001 році за обумовлену між ними вартість.

Нотаріальну угоду купівлі-продажу між ними не було вчинено, у зв`язку з тим, що у 2001 році відповідачі виїхали з Веселівського району та останнє їхнє місце проживання йому невідомо.

З вказаного часу позивач добросовісно, відкрито і безперервно до сьогоднішнього дня, (на даний час більш ніж 10 років) володіє зазначеним нерухомим майном, сплачує за нього податки, веде господарство, доглядає за присадибною ділянкою, здійснюю поточні та капітальні ремонти, сплачує житлово-комунальні послуги тощо.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяви про визнання позову або відзиву не надходило.

Відповідно до вимог ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280 - 282 ЦПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачам на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 04.07.1995 року, яке видане на підставі розпорядження № 1022 від 03.07.1995 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Веселівської селищної ради, Веселівського району, Запорізької області № 413 від 12.08.2019 дійсно позивач ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Також згідно довідки виконавчого комітету Веселівської селищної ради, Веселівського району, Запорізької області № 414 від 12.08.2019 позивач ОСОБА_1 з 26.09.1995 року до теперішнього часу є єдиним платником за водопостачання в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Відповідно до ч.4ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17 (провадження 12-291гс18).

В даному випадку позивачем надані належні, допустимі та достовірні достатні доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння.

Враховуючи, що ОСОБА_1 дійсно відкрито і добросовісно володіє нерухомим майном, а саме: будинком АДРЕСА_1 утримує його, сплачує комунальні послуги, що підтверджується наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що він є добросовісним набувачем.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , уродженця м. Стаханов, Луганської області, право власності на нерухоме майно, а саме 1/1 ціла житлового будинку, що розташований за адресою, АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області С.О.Кравцов