ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6113/19
Провадження № 22-ц/4820/1078/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Чебан О.М.,

з участю представника апелянта - адвоката Хорошенюк О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року про відмову у забезпеченні позову, суддя Приступа Д.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Пироговецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, Пироговецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про надання земельної ділянки у власність.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.10.2007 року між нею та Хмельницькою районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_4 , відповідно до якого земельна ділянка площею 64, 5138 га (складається з двох ділянок за кадастровими номерами 68250:86700:03:008 : 0039 та 68250:86700:03:008:0040) була передана у користування позивачу строком на 49 років. Зазначила, що на момент укладення даного договору вона була фізичною-особою підприємцем, у 2017 році таку діяльність було припинено, однак її зобов`язання за вказаним договором не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

08.02.2018 року вона звернулась до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, яка розташована на території Пироговецької сільської ради.

Однак 27.02.2018 року ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області прийняло рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки є перетин земельних ділянок з ділянкою :03:008:0047, площа співпадає на 6, 1859 %.

Частина земельної ділянки площею 2 га, якою позивач користується на підставі зазначеного договору оренди, була передана ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області 19.12.2017 року у власність учаснику антитерористичної операції ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства.

На думку позивача, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області неправомірно надав у власність земельну ділянку ОСОБА_2 , попередньо не отримавши її погодження як землекористувача відповідно до вимог ЗК України, і як наслідок не могла бути відведена у власність ОСОБА_2

Зазначила, що на момент надання ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :03 : 008:0047 договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_4 , укладений між нею та Хмельницькою районною державною адміністрацією не було розірвано, зобов`язання по ньому продовжують виконуватись.

Просила суд визнати дії ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки НОМЕР_3 :03:008:0047 протиправними, визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09.10.2015 року № 22-3522-СГ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19.12.2017 року № 22-24033-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку :03:008:0047.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2 га, що розташована за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Пироговецька сільська рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер :03:008:0047, із забороною використання та розпорядження.

В обґрунтування заяви зазначила, що предметом спору є земельна ділянка, яка одночасно знаходиться і у власності ОСОБА_2 , і в її користуванні на підставі договору оренди з Хмельницькою районною державною адміністрацією, а тому невжиття заходів забезпечення позову, на її думку, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або), що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

На підставі зазначеного, суд неправомірно відмовив їй у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка використовується позивачем як рілля, у випадку настання часу сільськогосподарських робіт щодо оброблення землі під посів, сівбу, збирання врожаю призведе до фінансових втрат позивачем, адже призначенням спірної земельної ділянки, яка знаходиться у власності ОСОБА_2 , є ведення особистого селянського господарства.

На думку апелянта, відмова у забезпеченні позову призведе до порушення її прав, свобод та інтересів, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року було відкрито провадження у справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку, що заявником не було достатньо обґрунтовано, як позбавлення власника його прав стосовно розпорядження, володіння та користування його майном може вплинути на виконання рішення в справі, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження намірів відповідача відчужити земельну ділянку. Також заявником не було надано доказів, що захист його прав, свобод та інтересів до ухвалення рішення в справі може стати неможливим без вжиття такого заходу забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Такий висновок суду не є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб, а також шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апелянта про те, що в разі невжиття заходів забезпечення позову вона зазнає фінансових втрат знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, завданням чого є обмеження права користуватися майном тощо.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту в даній справі слугує способом реального виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог, а тому висновок суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову свідчить про неповну оцінку доводів заявника щодо необхідності накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Враховуючи, що предметом спору в даному випадку є земельна ділянка, як окремий нерухомий об`єкт, позивач ОСОБА_1 оспорює право відповідача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, яка фактично перебуває у її користуванні, тому необхідність забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, шляхом накладення арешту на земельну ділянку слід визнати обґрунтованим.

В той же час вимоги позивача про забезпечення позову шляхом заборони використання та розпорядження спірною земельною ділянкою є безпідставними, оскільки накладення арешту в повній мірі забезпечить виконання судового рішення у разі задоволення судом позовних вимог, виходячи з предмету позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Пироговецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :03:008:0047, що знаходиться за адресою Хмельницька область, Пироговецька сільська рада.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повна постанова складена 10.09.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова