ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 640/967/19

провадження № 22-ц/818/3503/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року в складі судді Бородіної Н.М.,

у с т а н о в и в :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, та просила визначити місце проживання їх сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Позов мотивовано тим, що після розлучення з ОСОБА_3 їх малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати разом з нею. Батько ухиляється від спілкування з сином, не виявляє інтересу до його життя, не піклується про розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає та має заборгованість по сплаті аліментів. Посилаючись на частину першу статті 161 СК України, вважає, що в інтересах сина проживати саме з нею, а не з батьком. Саме вона створює усі необхідні умови для гармонійного розвитку дитини, піклується та матеріального забезпечує сина.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом другим частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на даний час відсутній предмет спору між сторонами, оскільки дитина проживає разом з матір`ю та жодних заперечень з боку відповідача щодо місця проживання сина позивачем не надано.

04 червня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу повернути до Київського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що закриваючи провадження у справі суд першої інстанції порушив пункт п`ятий статті 263 ЦПК України та постановив необґрунтоване судове рішення; суд першої інстанції залишив поза увагою заяву відповідача про перенесення розгляду справи, яка доводить існування неузгодженої позиції батьків щодо місця проживання дитини; оскільки нею надано усі необхідні докази на підтвердження позовних вимог, та у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, суд першої інстанції мав ухвалити у справі заочне рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Частиною першою статті 161 СК України передбачено, що у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В заявлених вимогах ОСОБА_1 як на підставу задоволення позову посилається на те, що визначення місця проживання дитини необхідно для врегулювання питань, які виникають у зв`язку з навчанням дитини та зверненням до лікарських установ.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що дитина проживає разом з нею в квартирі, що є власністю діда та баби.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту другого частини першої статті 255 ЦПК України, є передчасним.

Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахування викладеного, ухвала від 21 травня 2019 року підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року - скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду іншим суддею.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова