Справа № 466/5878/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2808/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. Категорія: 9
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Бойко С.М., Шандри М.М.

секретаря: Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 Тараса Львовича, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради - Управління державної реєстрації, третьої особи ОСОБА_3 про визнання свідоцтва недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцько Тараса Львовича, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради - Управління державної реєстрації, третьої особи ОСОБА_3 про визнання свідоцтва недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Рішенням суду від 09.11.2016 року в позові ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцько Тараса Львовича, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради - Управління державної реєстрації, третьої особи ОСОБА_3 про визнання свідоцтва недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію відмовлено.

Ухвалою судді від 09.08.2016 р. заява позивача про забезпечення позову задоволена, накладено арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 в суд було подано заяву про скасування заходів забезпечення позову згідно ухвали судді від 09.08.2016 р., заяву мотивувала тим, що 09.11.2016 року у вищезазначеній справі Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцько Тараса Львовича, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва та скасування свідоцтва про державну реєстрацію було відмовлено. У зв"язку з тим, що рішення набрало законної сили, просила ухвалу про забезпечення позову скасувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2019 року скасовано ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Львова від 09.11.2016 року про забезпечення позову, якою було заборонено вчиняти певні дії, а саме: - накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалу оскаржив позивач ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема зазначає, що станом на 06 серпня 2019 року його та його представника відповідно до вимог ЦПК України не повідомляли про розгляд заяви про скасування заходів забезпечення позову, докази у матеріалах справи про повідомлення сторін відсутні. Крім того, згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 19.07.2019 року повернуто ОСОБА_3 заяву про скасування заходів забезпечення позову згідно заяви представника ОСОБА_4 , інша заява про скасування заходів від ОСОБА_3 та уповноваженого представника до суду станом на 06.08.2019 року не надходила, а тому згідно якої заяви судом першої інстанції було скасовано заходи забезпечення позову є незрозумілим для апелянта. Також покликається на те, що на момент скасування заходів забезпечення позову справа за його позовом до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцько Тараса Львовича, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради - Управління державної реєстрації, третьої особи ОСОБА_3 про визнання свідоцтва недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію була відсутня в суді, а тому висновки суду про під ставність скасування заходів забезпечення позову не відповідають обставинам справи, оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09.11.2016 року не набрало законної сили.

Враховуючи зазначене просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою цивільну справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

07 жовтня 2019 року представник ОСОБА_3 адвокат Дубіцький В.П. подав в суд відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Луки Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 адвоката Дубіцького В.П. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 Тараса Львовича, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради - Управління державної реєстрації, третьої особи ОСОБА_3 про визнання свідоцтва недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, закінчився у зв`язку постановленням судом рішення про відмову в задоволенні позову, а отже, відпали обставини, які були підставою вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцько Тараса Львовича, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради - Управління державної реєстрації, третьої особи ОСОБА_3 про визнання свідоцтва недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 1 липня 2016 року дізнався, що 8 квітня 2016 року відповідач - приватний нотаріус Стоцко Т.Л. видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №499 та зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 Вважав, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 499 від 08 квітня 2016 року оформлене з порушенням вимог закону та видано на підставі документів, які не відповідають формі та змісту, визначених законом, тому підлягає визнанню недійсним.

Просив ухвалити рішення, яким визнати свідоцтво про право власності на квартиру недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.08.2016 р. заява позивача про забезпечення позову задоволена, накладено арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09.11.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2016 року залишено без змін.

18 грудня 2017 року ОСОБА_3 до суду подана заява про скасування заходів забезпечення позову згідно ухвали судді від 09.08.2016 р., у зв`язку з тим, що 09.11.2016 року у вищезазначеній справі Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцько Тараса Львовича, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва та скасування свідоцтва про державну реєстрацію було відмовлено і дане рішення набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють у часі відповідно до приписів ст. 158 ЦПК України.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

За приписами ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1,2 ст. 273 ЦПК України).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття (ст. 384 ЦПК України)

Враховуючи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 9.11.2019 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22.11.2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, судові рішення набрали законної сили, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову на підставі ч.9 ст. 158 ЦПК України.

Крім того, постановою Верхового Суду України від 12 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного сулу міста Львова від 9 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Однак, колегія суддів вважає, що резолютивну частину ухвали слід викласти в такій редакції: «скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року у справі №466/5878/16-ц від 01 липня 2016 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки згідно ст.. 158 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову, а не ухвалу, якою були вжиті заходи забезпечення позову.

Враховуючи наведене апеляційну скаргу слід задовольнити частково та змінити резолютивну частину ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2019 року змінити, виклавши резолютивну частину ухвали в такій редакції: «скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року у справі №466/5878/16-ц від 01 липня 2016 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15.11.2019 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: С.М. Бойко

М.М. Шандра