Ухвала

08 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 333/689/19

провадження № 61-19189ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Постачальником природного газу є ПАТ "Запоріжгаз", що підтверджується договором № 41709 від 27 січня 2015 року про надання населенню послуг з газопостачання.

04 квітня 2018 року працівником ПАТ «Запоріжгаз» було проведено перевірку лічильника в будинку, який належить позивачу за адресою АДРЕСА_1 , та складений акт про порушення № від 04 квітня 2018 року, в якому вказано про несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.Після складання вищезазначеного акту, лічильник був демонтований працівником ПАТ «Запоріжгаз», про що було складено акт № 002685 від 04 квітня 2018 року про демонтаж-монтаж засобу вимірювальної техніки та складений протокол № 0012443 від 04 квітня 2018 року про направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу.

11 квітня 2018 року на засідання комісії ПАТ «Запоріжгаз» було проведено експертизу лічильника природного газу типу G-4 Галус, заводський номер 002826938 , який було демонтовано у позивача за адресою АДРЕСА_1 .

За результатами експертизи було складено акт № 0436 від 11 квітня 2018 року експертизи лічильника газу. Відповідно до висновків комісії було виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме зазначено: «підробка конструктивних елементів лічильника-відліковий механізм та підробка пломб - встановлена підробна повірочна пломба, захисна пломба «Бар`єр» ПАТ «Запоріжгаз» та підроблено відбиток каучукового клейма державного повірника. Відбиток каучукового клейма не відповідає місцю первинного свого встановлення та попередньо встановленої свинцевої повірочної пломби, відбитку каучукового клейма державного повірника та відсутність захисної пломби «Бар`єр» ПАТ «Запоріжгаз», лічильник не придатний до подальшої експлуатації».

Після отримання вищевказаного акту, позивачем було замовлено альтернативне дослідження в Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз імені Заслуженого професора М. С. Бакаріуса Міністерства юстиції України, де була проведена трасологічна експертиза лічильника газу Галлус G4 № 002826938.

За результатами вищезазначеної експертизи було складено висновок № 9683 від 06 вересня 2018 року, відповідно до якого на лічильнику газу Галлус G-4, заводський номер 002826938 , встановлена пломба яка є пломбою держповірника і по своїм загальним ознакам(змісту маркування) відповідає пломбам держповірника. На декадах і шестернях лічильного механізму наданого на дослідження лічильника слідів стороннього механічного впливу не має.

11 грудня 2018 року позивачем було отримано лист від ПАТ «Запоріжгаз» в якому містились супровідний лист ПАТ «Запоріжгаз» № Zp.03.2-Cn-13574.1218 від 06 грудня 2018 року, рахунок на оплату вартості не облікованого (донарахованого) об`єму природного газу (без зазначення дати складання рахунку), та акт-розрахунок не облікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості (без зазначення дати складання рахунку).

11 грудня 2018 року позивач дізналась про те, що їй донараховано об`єм природного газу та необхідно сплатити 145 376,51 грн.

ОСОБА_1 на адресу ПАТ «Запоріжгаз» направила претензію, щодо неправомірності нарахування об`єму природного газу та суми до сплати.

01 лютого 2019 року від ПАТ «Запоріжгаз» надійшла відповідь на претензію, яка викладена в листі ПАТ «Запоріжгаз» від 25 січня 2019 року за № 69001.3-Лв-1101-0119.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що факт втручання позивача в роботу ЗВТ/лічильника газу про який, зазначено в акті про порушення № від 04 квітня 2018 року, а також в акті № 0436 від 11 квітня 2018 року складеним комісією ПАТ «Запоріжгаз», не відповідає дійсності та не підтверджується об`єктивними дослідженнями, у зв`язку із чим звернулася з позовом до суду.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 червня 2019 року залишено без змін.

25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у вище вказані справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки предметом спору у цій справі є оскарження рахунку на оплату вартості не облікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу, акту-розрахунку не облікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акту неправомірними.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має виняткове значення, оскільки на підставі незаконних дій ПАТ «Запоріжгаз» нараховано заборгованість у розмірі 145 376 грн, що є значною сумою для неї та вона не має можливості оплатити її.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилання у касаційній скарзі на неправомірні дії відповідача фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко