КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/3289/19

04 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Ігнатченко Н.В.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Осипенко Вадима Юрійовича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року, про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Гребенюка В.В., за заявою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу та трьох відсотків річних, в якому просила стягнути з відповідачки борг у сумі 10 513,10 доларів США та три відсотки річних у розмірі 84,34 доларів США, що разом становить 10 597,44 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на день звернення до суду становить 280 632,31 грн.

Разом з позовом ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, що належать відповідачці на праві власності, обґрунтовуючи її тим, що в результаті не виконання відповідачкою грошових зобов`язань, що передбачені договором позики та додатковою угодою до нього, виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Оскільки відповідач має у власності три земельні ділянки, то на думку позивача, накладення арешту на такі земельні ділянки забезпечить виконання рішення в подальшому, та не порушуватиме права відповідача.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко І.Г. за реєстровим номером 149 до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Осипенко Вадим Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року про забезпечення позову, та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що посилання позивачу на ту обставину, що невжиття таких заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачці здійснити відлучення власного майна на користь третіх осіб в будь-який час і як наслідок до неможливості поновити порушені права позивачки, а виконання рішення стане неможливим або значно утрудниться є таким, що не відповідає дійсності, оскільки на даний час умови усної домовленості щодо повернення коштів після продажу об`єктів інвестиції, відповідачем не порушені, об`єкти виставлені на продаж, проте позивач усіляко намагається зупинити продаж земельних ділянок, що більше затягує виконання домовленостей.

Посилався на те, що відповідач не порушував домовленостей з позивачем, в зв`язку зі світовою кризою ринок нерухомості зазнав кризи, таким чином, обставина, яка склалася на ринку нерухомості ні яким чином не залежать від відповідачки.

Вказував на те, що задовольняючи заяву суд не надав належної оцінку тому факту, що накладення арешту на земельну ділянку у даному випадку порушує права ОСОБА_1 для виконання умов домовленостей з ОСОБА_2

03 вересня 2019 року надійшов відзив представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Білецького А.О. на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року без змін. Зазначав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, а докази, наявні в матеріалах справи дають підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду. При цьому, вважав, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги значний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, що є теж підставою вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у обраний позивачем спосіб може унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вказував на те, що обраний позивачем вид забезпечення позову, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно на яке накладено арешт залишається у користуванні відповідача, обмежується лише можливість його відчуження.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник не зявилися, представник відповідача надіслав заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника, доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Білецький А.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, накладаючи арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко І.Г. за реєстровим номером 149 до набрання судовим рішенням по справі законної сили,суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу невиконання відповідачем зобов`язань, взятих на себе відповідно до розписки наявної в матеріалах справи, у зв`язку з чим позивачка просила суд стягнути з відповідачки борг у сумі 10 513,10 доларів США та три відсотки річних у розмірі 84,34 доларів США, що разом становить 10 597,44 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на день звернення до суду становить 280 632,31 грн.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначав про порушення його прав як позикодавця на повернення коштів у строки визначені розпискою та додатковою угодою. Як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову посилався на те, що у разі вчинення відповідачем дій щодо відчуження земельних ділянок, та враховуючи ціну позову, призведе до утруднення виконання чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд не здійснює розгляд справи по суті, а лише вирішує питання забезпечення можливості виконання рішення суду по суті в разі задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві, підлягають оцінці судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, разом з тим, з урахування предмету позову та ціни позову, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідачка до ухвалення відповідного рішення по суті заявлених вимог матиме можливість розпорядження такою земельною ділянкою на власний розсуд.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатньо обґрунтоване припущення сторони позивача про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

З огляду на вищезазначене, доводи представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що накладення арешту на земельну ділянку порушує права відповідача на виконання усних домовленостей є необґрунтованими.

Враховуючи, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не порушував домовленостей з позивачем, а в зв`язку зі світовою кризою ринок нерухомості зазнав кризи, таким чином, обставина, яка склалася на ринку нерухомості ні яким чином не залежать від відповідачки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову.

При цьому, судом враховано, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті. Разом з тим, якщо відповідачі не згодні із застосованим заходом забезпечення позову, вони, зокрема, не позбавлені права звернутися до суду із відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій обґрунтувати свої доводи щодо недоцільності забезпечення позову.

Таким чином, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача заявленим позовним вимогам, оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, а також ефективність способу захисту, про який просить сторона позивача, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законну та обґрунтовану ухвалу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Осипенко Вадима Юрійовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Осипенко Вадима Юрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий: Судді: