Постанова

Іменем України

04листопада 2019 року

м. Київ

справа № 750/2140/19

провадження № 61-14429св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2019 року у складі судді Коверзнев В. О. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 червня 2019 року в складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Бобрової І. О., Висоцької Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (далі - ДП «УкрНДНЦ») про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач у період з 01 березня 2017 року по 08 січня 2019 року безпідставно затримав виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року, яким його було поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, що, на його думку, є також вимушеним прогулом і дає підстави для стягнення за цей час середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 червня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що невиконання відповідачем рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року про поновлення позивача на роботі у період з 01 березня 2017 року по 29 листопада 2018 року включно не вважається вимушеним прогулом з вини відповідача, оскільки в цей період виконання рішення апеляційного суду було зупинено судом касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 328 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення ухвали). З урахуванням такої обставини відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення відповідно до статті 236 КЗпП України, оскільки така затримка відбулась не внаслідок винних дій відповідача, а на підставі судового рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 750/2140/19 та витребувано її з Деснянського районного суду м. Чернігова.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що з вини відповідача ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконувати свої посадові обов`язки, передбачені трудовим договором, а також не мав можливості працевлаштуватись, оскільки у трудовій книжці був запис про поновлення на роботі, а тому час з 01 березня 2017 року по 08 січня 2019 року, є вимушеним прогулом.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що рішенням від 15 лютого 2017 року апеляційний суд Чернігівської області позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав незаконним наказ № 369-к від 03 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора науково-дослідного інституту стандартизації ДП «УкрНДНЦ». Поновив позивача на роботі в ДП «УкрНДНЦ» на посаді директора науково-дослідного інституту стандартизації. Стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2015 року по 15 лютого 2017 року у зв`язку з незаконним звільненням у розмірі 117 970,95 грн (без утримання обов`язкових платежів) та 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовив.

На виконання рішення апеляційного суду 16 лютого 2017 року відповідач видав наказ № 24-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора науково-дослідного інституту стандартизації з 08 грудня 2015 року та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, ДП «УкрНДНЦ» звернулось з касаційною скаргою. Ухвалою від 01 березня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДП «УкрНДНЦ», а виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року зупинив до закінчення касаційного провадження у справі.

На виконання вказаної ухвали Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 відповідач видав наказ № 40-к, яким зупинив з 01 березня 2017 року дію наказу від 16 лютого 2017 року № 24-к «Про поновлення на роботі». У наказі зазначено, що питання здійснення ОСОБА_1 грошових виплат слід вирішити після закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою від 29 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без задоволення касаційну скаргу ДП «УкрНДНЦ», а рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року - без змін. Поновив виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року.

Наказом генерального директора ДП «УкрНДНЦ» від 08 січня 2019 року за № 04-к на виконання вищенаведеної постанови Верховного Суду наказ від 15 березня 2017 року № 40-к був визнаний таким, що втратив чинність з 29 листопада 2018 року.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 , посилаючись на статті 236 КЗпП України, зазначав про порушення відповідачем його трудових прав у зв`язку з безпідставною затримкою останнім виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року, яким його було поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною другою статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, в разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установивши, що на виконання рішення апеляційного суду 16 лютого 2017 року відповідач видав наказ № 24-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто роботодавець повністю виконав вимоги щодо негайного виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі. Проте, ухвалою від 01 березня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зупинив виконання рішення апеляційного суду від 15 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність вини ДП «УкрНДНЦ» у затримці виконання судового рішення у період з 01 березня 2017 року по 29 листопада 2017 року.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська