КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа №756/2075/18

провадження № 22-ц/824/8567/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник відповідача Дубовик А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року /суддя Андрейчук Т.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа: ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 17 930, 00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 202-206/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що попередження про майбутнє звільнення, із зазначенням ряду посад, не містить інформації стосовно пропонування вакантних посад, або повідомлення про їх відсутність, інформації про дату звільнення та про причини такого звільнення, не зазначено, що саме посада позивача скорочується. Відомості щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва та введення в дію постанов правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 р. не є доказом належного попередження позивача про наступне звільнення. Також судом першої інстанції не враховано, що одночасно з попередженням про звільнення, відповідачем не запропоновано позивачу інші вакантні посади, які були наявні на підприємстві, а висновки щодо того, що жодна з посад не відповідала кваліфікації позивача а тому не могла бути запропонована є передчасними та не підтвердженими обставинами справи.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, направили на адресу суду клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 1 серпня 2017 року ОСОБА_1 був призначений в порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу методології та аналізу тимчасової непрацездатності департаменту експертизи тимчасової непрацездатності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України /а. с. 16/.

Правлінням Фонду соціального страхування України прийнято постанови від 12 вересня 2017 року №47 "Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України", від 10 жовтня 2017 року №50 "Про затвердження структури органів Фонду", якими зменшено з 01 січня 2018 року граничну чисельність працівників Фонду з 7988 до 5192 штатних одиниць, а граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - з 276 до 188 штатних одиниць, змінено структуру виконавчої дирекції Фонду /а. с. 43-44, 45-46/.

На виконання вказаних постанов правління Фонду соціального страхування України директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 . видано наказ від 26 жовтня 2017 року №603 "Про зміни в організації виробництва і праці", яким з 01 січня 2018 року запроваджено зміни в організації виробництва і праці у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України; вирішено до 01 листопада 2017 року попередити працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, про зміну істотних умов праці, скорочення чисельності та штату працівників /а. с. 56-57/.

У зв`язку зі скороченням штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення 23 листопада 2017 року, що засвідчено його особистим підписом /а. с. 60/.

Також 31 жовтня 2017 року було затверджено новий штатний розпис виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, який введено в дію з 01 січня 2018 року /а. с. 50-52/. Цим штатним розписом, зокрема ліквідовано департамент експертизи тимчасової непрацездатності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому працював позивач ОСОБА_1 .

Інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці 30 жовтня 2017 року було подано виконавчою дирекцію Фонду соціального страхування України до Подільського районного центру зайнятості /а. с. 55/.

Наказом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Баженкова Є.В. від 22 грудня 2017 року №998 ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, за п. 1 ст. 40 КЗпП України /а. с. 73/. Наказом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Баженкова Є.В. від 28 грудня 2017 року №1074 внесено зміни до наказу від 22 грудня 2017 року №998 щодо дати звільнення позивача, зокрема датою звільнення було вказано 24 січня 2018 року /а. с. 75/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України яка передбачає декілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника, зокрема, скорочення чисельності працівників та скорочення штату працівників; ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про те, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; ч. 1 ст. 42 КЗпП України про те, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Встановивши, що позивача повідомлено про майбутнє звільнення у строки, передбачене КЗпП України, позивач не відповідав кваліфікаційним вимогам вакантним на підприємстві посадам на час його звільнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки за приписами ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Доводи апеляційної скарги, про те, що повідомлення про майбутнє звільнення не є належним у розумінні КЗпП України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем повністю додержано процедуру вивільнення позивача.

Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України позивач 23.11.2017 р. персонально попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01.01.2018 р. чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду, про що свідчить персональний підпис позивача у відомостях щодо попередження відповідно до п. 3.1 наказу виконавчої дирекції Фонду від 26.10.2017№ 603 «Про зміни в організації виробництва і праці» /а.с.60/.

Законодавством України не встановлено форму персонального попередження.

Тобто твердження позивача, що його персонально під особистий підпис про майбутнє вивільнення не попереджали спростовуються матеріалами справи.

Посаду позивача було скорочено, персональне попередження про його майбутнє вивільнення зроблено 23.11.2017 р., строки попередження дотримані, дата звільнення 24.01.2018 року

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачу не запропоновано інших вакантних посад, які були наявні на підприємстві, та передчасність висновків, що жодна з посад не відповідала його кваліфікації, колегією суддів також не приймаються до уваги, як такі, яким була надана ґрунтовна оцінка судом першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в період з 23 листопада 2017 року (дата попередження позивача про наступне вивільнення) до 24 січня 2018 року (день звільнення з роботи ОСОБА_1 ) у штаті відповідача були вакантними 5 посад: головний спеціаліст нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (вимога - вища юридична освіта, стаж роботи за фахом не менше 2 років), заступник начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (вимога - вища юридична освіта, стаж роботи за фахом не менше 2 років), директор департаменту фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (вимога - вища економічна освіта за спеціальністю "облік і аудит", "фінанси", стаж роботи за фахом на керівних посадах не менше 3 років), заступник директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (2 посади). Посади головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, директора департаменту фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України позивачеві не пропонувались, позаяк він не відповідав освітнім і кваліфікаційним вимогам, встановленим для цих посад (перші дві посади - за напрямом освіти, інша - за спеціальністю) (а. с. 128, 155-160, 161-163, 164-171, 172-175, 176-180). Посада заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України не могла бути запропонована ОСОБА_1 зважаючи на те, що призначення на цю посаду здійснюється не керівником роботодавця (п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Окрім того, 20.07.2011 р. додатковим обґрунтуванням відсутності пропозицій по посадам ОСОБА_1 був його вихід на пенсію, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров`я. Підставою для такого звільнення став висновок центральної ЛКК, яким рекомендовано увільнити від робіт пов`язаних з психоемоційними навантаженнями та звернення ОСОБА_1 , в яких останній зазначав про неможливість продовження роботи. За станом здоров`я та перебування на пенсії продуктивність праці ОСОБА_1 не могла відповідати посаді директора департаменту фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності, яка потребує значних психоемоційних навантажень. /а.с. 122/

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: