ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2019 року м. Херсон

справа № 661/1702/16-ц

провадження №22-ц/819/1311/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Матвєєвої Н.В. від 10 червня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 01 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 30 квітня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 15271,78 грн, з яких: 5525,54 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7198,67 грн - проценти за користування кредитними коштами, та нарахованих за порушення умов кредитного договору 1344,15 грн пені та комісії, а також 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 703,42 грн - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2010 року.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 червня 2019 року взадоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи спір і відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції належним чином не врахував погашення заборгованості 17.08.2015 року в сумі 150 грн 95 коп., що свідчить про переривання строку позовної давності. Посилається на те, що строк перевищеної картки до останнього дня 08.2017 року, що підтверджується довідкою наявною в матеріалах справи, позивач звернувся до суду з позовом 13.07.2018 року до спливу строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Юріна А.Р. пояснила, що рішення суду вважає законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до правильно встановлених правовідносин між сторонами. АТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж ОСОБА_1 здійснила 19.06.2012 року, а тому суд першої інстанції за заявою про застосування строку позовної давності , обґрунтовано його застосував. Автоматичне списання грошових коштів банком не є добровільним погашенням боргу, його визнання та підставою для переривання строку позовної давності про що суд першої інстанції обґрунтовано виклав у рішенні суду. З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими, безпідставними, а тому скарга не може бути задоволена.

Заслухавши доповідача, представників учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2010 року між та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Суд першої інстанції встановив наявність договірних відносин між сторонами на умовах, які викладені позивачем у позові.

Враховуючи, що матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 , в якій окрім іншого викладені заперечення щодо узгодженості сторонами умов надання кредитного договору, проте встановлення судом першої інстанції наявності між сторонами договірних відносин з певними умовам, які викладені в тому числі в Умовах та правилах надання банківських послуг, відповідачкою не оскаржується, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції її представник, адвокат Юріна А.Р., пояснила, що договірні відносини між сторонами на умовах, які встановлені судом були, а тому з рішенням суду першої інстанції відповідачка погоджується.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 15271,78 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 5525,54 грн; заборгованість за процентами - 7198,67 грн; комісія - 1344,15 грн; штрафи 1203,42 грн.

На спростування сум, зазначених у розрахунку відповідачем не було надано інший, проте представником відповідача адвокатом Юріною А.Р. у суді першої інстанції подано заяву про застосування строку позовної давності /а. с.110-112/.

Відповідно до статей 256, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення саме особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Такими діями, зокрема, можуть бути надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд першої інстанції, відповідно до норм матеріального права та умов п. 2.1.1.12.4, 2.1.1.12..6.4 договору щодо зміни строку кредитування на 211 день з моменту виникнення заборгованості, з урахуванням дати здійснення відповідачкою останнього платежу 19.06.2012 року в сумі 3 520 грн, часу звернення з позовом до суду 14.06.2016 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про застосування строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про виконання відповідачем платежу 17.08.2015 року в сумі 150 грн 95 коп. суперечать наданій банком до апеляційної скарги виписці по рахунку, з якої вбачається, що ця сума в цей день була списана банком автоматично. Самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача, що свідчить про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18). Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.

Доводи апеляційної скарги про перевипуск картки до останнього дня 08.2017 року з наданням довідки про наявність картки з терміном дії до 09/14, та зазначення дати звернення до суду з позовом 13.07.2018 року, в той час, як позов поданий 14.06.2016 року / підписаний представником банку 03.06.2016 року/ взагалі не ґрунтуються на матеріалах справи.

Таким чином, встановивши, що останній платіж, спрямований на погашення кредитної заборгованості, ОСОБА_1 здійснила 19 червня 2012 року в сумі 3520 грн /а.с.107/, а з позовом до суду банк звернувся 14 червня 2016 року /а.с.2/, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г.Чорна

Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 року

Суддя І.В. Склярська