Ухвала

13 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 653/3878/16-ц

провадження № 61-14986 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кривцової Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 серпня 2017 року позов задоволено. Ухвалено: визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_4 , на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 21 листопада 2017 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 серпня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку та земельної ділянки, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано і ухвалено нове рішення. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_4 , на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У клопотанні доданому до касаційної скарги ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якому зазначає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки він здійснив всі можливі дії , щоб отримати оскаржуване рішення суду, яке йому, як стороні у справі не надіслали. Також, як причину поважності пропуску строку вказував на те, що постійно хворіє.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз тексту оскаржуваного рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 листопада 2017 року свідчить, що воно було прийняте за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 серпня 2017 року. Це судове рішення було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 28 листопада 2017 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Доводів про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, для перевірки поважності причин пропущення указаного процесуального строку, зокрема, неповідомлення про розгляд справи в суді апеляційної інстанції та виникнення обставин непереборної сили, касаційна скарга не містить.

Зокрема, як встановлено з касаційної скарги, заявник був повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Посилання заявника на те, що він постійно хворіє, а тому не мав можливості вчасно подати касаційну скаргу не є обставинами непереборної сили, оскільки наданими суду копіями епікризів та медичних виписок не підтверджується постійне безперервне перебування заявника в безпорадному стані, або на безперервному стаціонарному лікуванні в період з листопада 2017 року по серпень 2019 року.

Доказів наявності обставин непереборної сили заявником також не надано.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

Інші виключні випадки передбачені частиною третьої зазначеної статті для поновлення строку на касаційне оскарження у клопотанні не зазначені, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Одночасно роз`яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 393, частини третьої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Кривцова