Справа № 156/60/19 Головуючий у 1 інстанції: Мушкет О. О.
Провадження № 22-ц/802/794/19 Категорія: 6 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з Вергун Т.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні належним на праві приватної власності житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком зі зняттям його з реєстрації, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 21 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, який обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі із 31 жовтня 1996 року по 14 липня 2014 року, за час шлюбу вони придбали незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , після розірвання шлюбу відповідач добровільно, з метою погашення своїх боргових зобов`язань перед сім`єю подарував позивачці належну йому на праві власності частину житлового будинку.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що після укладення договору дарування відповідач продовжує користуватися її власним житловим будинком, у підвальному приміщенні будинку виготовляє підакцизну продукцію, чим створює перешкоди у користуванні жилим приміщенням, позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні жилим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком зі зняттям його з реєстрації в цьому будинку.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 21 травня 2019 року року позов задоволено частково.

Постановлено визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішення, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду із-за порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в позові ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив скаргу задовольнити, позивачка апеляційну скаргу заперечила та просила скаргу відповідача залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що позивачка ОСОБА_6 і відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі із 31 жовтня 1996 року, рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 14 липня 2014 року постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , укладений 31 жовтня 1996 року відділом РАЦС Іваничівського районного управління юстиції, актовий запис № 43 (а.с.18).

Стаття 64 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним з подружжя на користь другого подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділення цієї частки.

Як установлено в судовому засіданні, 28 вересня 2016 року був укладений договір дарування частини будинку, за умовами якого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визначили, що у спільному сумісному майні, що набуте ними у спільну сумісну власність шляхом купівлі-продажу, частки кожного з них у праві спільної сумісної власності є рівними і кожному з них належить по 1/2 частці. За цим договором дарувальник ОСОБА_4 передає у власність обдарованій ОСОБА_6 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.9-10). Зазначений договір дарування нотаріально посвідчений.

Крім того, судом встановлено, що цього ж дня 28 вересня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування земельної ділянки, за умовами якого дарувальник ОСОБА_4 без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз подарував, а обдарована ОСОБА_5 прийняла у дар 1/2 частку земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована в смт. Іваничі Волинської області та була передана сторонам договору для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель та споруд (13-14).

Право приватної власності позивача ОСОБА_3 на житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11,12).

Таким чином, позивачці ОСОБА_8 на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,1500 га, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , який подарував свою частку у праві спільної сумісної власності у житловому будинку та у земельній ділянці своїй бувшій дружині ОСОБА_5 , продовжує користуватися зазначеним нерухомим майном.

ОСОБА_5 як власник нерухомого майна звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач як власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71,72,109,110, 116 ЖК УРСР.

В даному випадку судом встановлено, що відповідач подарував свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя позивачці, в зв`язку з чим вона набула право власності на все нерухоме майно. Проте, відповідач, який є попереднім власником нерухомого майна, продовжує користуватися зазначеним жилим будинком.

Відтак власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність постановленого судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 21 травня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді