ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 серпня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/728/19

Головуючий у першій інстанції Савченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1104/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Вінгаль В.М., Євстафіїва О.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року у справі за позовом Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,

дата складання повного тексту: 19 червня 2018 року, м. Мена,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року Чернігівське об`єднане управління ПФУ звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути на рахунок позивача безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 26651 грн. 40 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкову державне пенсійне страхування». Управлінням було помилково розрахований стаж роботи в закладах освіти в 35 років, внаслідок чого відповідачеві було виплачена грошова допомога у розмірі 10 місячних пенсій в сумі 26651 грн 40 коп. Дана помилка виявлена у 2018 році під час проведення аудиторського дослідження та виникла у зв`язку з обчисленням трудового (календарного) стажу за період з 01 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року замість страхового. Вищезазначений період не зараховується до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 15 жовтня 2015 року, оскільки відсутні дані за цей період в індивідуальних відомостях про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку, зокрема відсутні суми заробітної плати, кількість відпрацьованих днів та ознаки роботи по спеціальному стажу. Оскільки станом на 15 жовтня 2015 року, з врахуванням рішення Київського апеляційного адміністративного суду про зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, у період з 28 лютого 1984 року по 02 грудня 1985 року, у відповідача був відсутній необхідний страховий стаж для отримання вищезазначеної виплати, а сама виплата була отримана відповідачем без належних правових підстав, внаслідок рахункової помилки, тому вона підлягає поверненню до Державного бюджету України.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року у задоволенні позову Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення з ОСОБА_1 суми безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 26651 грн. 40 коп. відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що у своїй позовній заяві позивач не посилається на жодні обставини, які б свідчили про зловживання з боку відповідача або подання ним недостовірних даних чи про будь-яку іншу форму недобросовісності з його боку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській обл., як правонаступник Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, звернулося до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на неналежну правову оцінку дану нормам чинного законодавства та матеріалам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі в зв`язку з порушенням судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для виплати одноразової грошової допомоги необхідно 35 років страхового стажу, проте стаж відповідача з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року складає 34 роки 11 місяців.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській обл. вказує, що судом не було враховано, що п.5 Порядку, яким встановлено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV, та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Управлінням було помилково розраховано страховий стаж в закладах освіти в 35 років, а місцевим судом не було досліджено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду лише за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

На думку апелянта, судом не було проаналізовано ст.1212, ст.1215 ЦК України та посилається на правову позицію висловлену у постанові Верховного Суду України у справі №6-91цс14 від 02 липня 2014 року.

Крім того особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу, що механізм повернення коштів надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюються Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення.

У наданий судом строк ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що стягнення надміру виплаченої суми пенсії з пенсіонера можливо лише за умови, коли переплата виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, чого в даному випадку нема, оскільки переплата виникла у зв`язку з помилковим розрахунком. Вказує, що зловживань з його боку або подання ним недостовірних даних не було, тому нема підстав для повернення коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає даним вимогам в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком 15 жовтня 2015 року (а.с.14). Також відповідач подав заяву про виплату одноразової допомоги відповідно до п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.10).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 12 жовтня 2015 року (а.с.36, 37).

14 січня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з тим, що його спеціальний страховий стаж складав 33 роки 2 місяці 25 днів (а.с.38).

Згідно довідки Управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції від 13 листопада 2015 року, ОСОБА_1 , відповідно до наказу Міністерства освіти Української РСР №200-к від 01 березня 1984 року був відряджений до Демократичної Республіки Афганістан на педагогічну роботу строком на 2 роки. Із закордонного відрядження повернувся до України 02 грудня 1985 року (а.с.39, 40, 41, 45).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи у період з 28 лютого 1984 року по 02 грудня 1985 року до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області зарахувати даний стаж (а.с.57-59).

ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 26651 грн 40 коп. (а.с.15).

Також матеріали справи містять індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с.11-13); копію трудової книжки (а.с.42-44).

Пенсійним фондом було направлено відповідачу повідомлення про встановлену переплату та необхідність повернення суми надміру сплачених коштів в добровільному порядку (а.с.17-18).

Згідно з ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Частиною 1 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: має місце набуття або збереження майна; вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

В той же час, відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Виходячи із аналізу ст.1215 ЦК України обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Судом першої інстанції встановлено, що недобросовісності з боку набувача пенсії немає, а передплата пенсії виникла внаслідок дій працівників управління пенсійного фонду.

За таких обставин, при вирішенні спору суд не встановив, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів), а тому правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано п.5 Порядку та не досліджено, що стажу відповідача в закладах освіти не вистачає, не приймаються до уваги, оскільки помилка виникла у зв`язку з невірним обчислення стажу працівником управлінням. В той же час, матеріали справи не містять доказів наявності даної рахункової помилки (висновку ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо) по інформації яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилка, пов`язана з неналежним виконанням обов`язків службовою особою відповідальною за обчислення та нарахування пенсії.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було проаналізовано ст.1212, ст.1215 ЦК України та не взято до уваги правову позицію визначену у постанові Верховного Суду України у справі №6-91цс14 від 02 липня 2014 року, не заслуговують до уваги, оскільки судом першої інстанції оцінено всі зібрані у справі докази, правильно встановлено характер правовідносин та вірно застосовано норми матеріального права.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, враховуючи, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, слід також стягнути з позивача в дохід держави судовий збір в сумі 2881 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в дохід держави 2881 грн. 50 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: