Справа № 464/4689/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/620/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що з 2010 року є законним власником житлового приміщення площею 32,2 кв.м, а відповідач є власником житлового приміщення площею 21 кв.м., що розташовані на одному і тому ж поверсі, що й позивач. Кожного місяця йому приходить рахунок для оплати за опалення відповідно до приватизованої площі. Тобто, береться вся площа будинку та розподіляється між мешканцями в залежності від кількості приватизованої площі. У загальному користуванні сторін знаходиться близько 60 кв.м., які можна було б розподілити між мешканцями поверху при розподілі на окремі блоки. Однак відповідач самочинно перепланував та зробив ремонтні роботи у приміщеннях загального користування та одноосібно зайняв кладову. Перепланування відповідачем ні з ким не узгоджувались та такі не узаконені. Більше того, відповідач відмовляється звільнити кухню, а позивач змушений здійснювати оплату за площу, якою фактично не користується. Оскільки відповідач самовільно зайняв всі приміщення загального користування, тому він змушений звернутись до суду з позовом про зобов`язання відповідача узаконити самовільно зайняту ним кладову та встановлені ним прилади обліку.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без встановлення фактичних обставин справи. В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення порушує його права, як власника квартири АДРЕСА_1 . Вказує на те, що відповідач фактично позбавив його можливості користуватися приміщеннями загального користування, які повністю зайняв відповідач, оскільки фактично зайняв приміщення загального користування площею майже 47 кв.м. Стверджує, що вимушений користуватися виключно сонячною панеллю, встановленою на вікні, оскільки відповідач частково встановив індивідуальні прилади обліку електроенергії без поверхового плану розпуску, що позбавляє його можливості встановити прилад обліку за тарифами Львівобленерго. Вказує, що єдиними офіційно узаконеними приладами обліку є прилади обліку води, яких є два, по одному на кожен блок, один з яких зареєстрований за ним, а інші мешканці не є споживачами води та послуг водовідведення, окрім ОСОБА_2 Зазначає, що з січня 2009 року змінено порядок передачі приміщень загального користування у власність громадян, і при розподілі приміщень, які раніше знаходилися у спільному користуванні, загальна площа в блоці ділиться між власниками пропорційно приватизованій, а не так як у плані ОСОБА_2 Просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд .

Сторони, неодноразово належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження чинення відповідачем перешкод в користуванні приміщенням, не зазначив, в чому конкретно, які саме дії відповідача свідчать про чинення позивачу перешкод у користуванні приміщеннями, якими конкретно приміщеннями не має можливості користуватися позивач, які конкретно перешкоди чинить відповідач щодо спільного користування приміщенням, позначеним на плані під літерою Х (кухня) у будинку по АДРЕСА_2 , яким шляхом їх слід усунути, Крім цього, позивачне надав жодних доказів на підтвердження позовних вимог стосовно невірного нарахування комунальних платежів, а долучені позивачем розрахунки носять абстрактний характер і не можуть вказувати на підставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено та стверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на 9-му поверсі, яка складається з двох кімнат, житловою площею 32,2 кв.м., з яких одна кімната площею 22,3 кв.м, друга кімната площею 9,9 кв.м.. При цьому, згідно примітки до плану квартири в загальному користуванні позивача з іншими мешканцями, у тому числі з відповідачем є приміщення під літерами: ІІ , ІІІ, IV, V, VI, VII, VIII, X.

Відповідачу ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_3 на 9-му поверсі, яка складається з двох кімнат, житловою площею 21,8 кв.м., з яких одна кімната площею 10,7 кв.м., друга - 11,1 кв.м. Приміщення II, III, IV, V, VI, VII, X, XI, ХІІ - знаходяться у загальному користуванні відповідача з іншими мешканцями.

Як вбачається з приватизаційних документів, поверхових планів будинку по АДРЕСА_2 позивач не користується спільно з відповідачем приміщеннями, позначеними на плані під літерами VІІІ, ХІ, ХІІ.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що у позивача відсутні правові підстави вимагати усунення порушеного права стосовно користування приміщенням під літерою ХІ, оскільки таке приміщення не перебуває у його спільному з відповідачем користуванні.

Матеріалами справи підтверджується, що будинок АДРЕСА_2 є колишнім гуртожитком, який на підставі рішення Львівської міської ради від 29.03.2007 року № 721 прийнято у власність територіальної громади м. Львова, та знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Житловик-С», яке надає мешканцям будинку послуги по утриманню цього будинку та прибудинкової території.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 самовільно захопив та одноособово користується частиною приміщень, які повинні бути у спільному користуванні, і хоча позивач цими приміщеннями не користується, йому нараховується оплата за їх користування. Аналогічними є і доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що лише відповідач користується приміщеннями загального користування, а висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 позбавлений можливості користуватися приміщеннями загального користування, які повністю захопив відповідач, у зв`язку з чим просив усунути перешкоди в користуванні, є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується, що приміщенням позначеним на плані під літерою Х (кухня) у будинку по АДРЕСА_2 відповідач фактично не користується, використовує дане приміщення виключно позивач, який у цьому приміщенні, він як особа з інвалідністю, влаштував власну вбиральню.

Твердження апелянта, що він змушений оплачувати комунальні послуги за користування приміщенням загального користування під літ. ХІ, яким користується лише відповідач, то колегія суддів вважає такі голослівними, оскільки судом безспірно встановлено, що позивач не користується спільно з відповідачем приміщеннями, позначеними на плані під літерами VІІІ, ХІ, ХІІ, а відтак йому не може нараховуватися оплата, тим більше, як вказує відповідач, опалення у вказаному приміщенні відсутнє.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушення прав позивача, оскільки відсутність реєстрації приладів обліку жодними чином не порушує прав позивача.

Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача узаконити (зареєструвати) прилади обліку, то судом першої інстанції вірно зазначено, що такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, так як відповідач не може бути зобов`язаний судом до вчинення таких дій.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 27.08.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.