Справа № 133/1625/18
Провадження № 22-ц/801/1851/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 рокуСправа № 133/1625/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

Секретар: Шевчук К.І.

За участю: представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінського Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування,

Рішення ухвалив суддя Проць В.А.

Рішення ухвалено о 14.34 год. в м. Козятині Вінницької області

Повний текст рішення складено 29 травня 2019 року,

Встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних витрат, понесених на утримання, догляд, лікування, поховання спадкодавця, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальні витрати, понесені нею під час утримання, догляду, лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3 , з урахуванням індексу інфляції в розмірі 118 725 грн.

Рішення за цим позовом судом першої інстанції не ухвалювалось.

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня з відповідачем мати ОСОБА_3 , та після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно - 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 0,050 га, яка перебуває в користуванні, що належав матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 серпня 2008 року.

08 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Козятинського міського нотаріального округу Безбахом Ю.А. заведена спадкова справа № 180/2015. Спадкоємцями після смерті матері є: вона, яка своєчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини; її старший брат ОСОБА_1 , який від отримання спадщини відмовився, подавши нотаріусу відповідну заяву; та її молодший брат - відповідач ОСОБА_1 , який від спадщини не відмовився та не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, проте, будучи зареєстрованим за адресою місця проживання матері, є таким, що фактично прийняв спадщину після її смерті.

Вона зареєстрована та проживала разом з матір`ю у 8/25 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . З 04 лютого 2011 року за цією ж адресою був зареєстрований і відповідач ОСОБА_1 , проте з 1987 року він жодного дня у будинку не проживав.

Починаючи з 20 лютого 2011 року до дня смерті їхня мати ОСОБА_3 , будучи людиною похилого віку, перебуваючи у стані, зумовленому тяжкою хворобою, протягом більше року була у безпорадному стані, була лежачою хворою, не могла самостійно забезпечувати умови свого життя та потребувала стороннього догляду, допомоги і піклування.

Мати неодноразово зверталася до сина - відповідача ОСОБА_1 з проханням про надання їй допомоги, здійснення за нею догляду по черзі з нею, оскільки вона працювала в Ощадбанку касиром, проте відповідач ніякої участі у виконанні свого обов`язку щодо їхньої матері не брав та нічого не робив, посилаючись на зайнятість. У зв`язку з цим вона за свої власні кошти, без матеріальної допомоги з боку братів, здійснювала догляд, утримання, лікування лежачої тяжко хворої матері. 15 вересня 2014 року у зв`язку із погіршенням стану здоров`я матері та необхідністю щоденного її догляду вона була вимушена звільнитися з роботи та достроково вийти на пенсію.

Вона самостійно понесла всі матеріальні витрати, пов`язані з похованням матері та поминальними обідами на 9 днів, 40 днів та річницю смерті, та 12 квітня 2017 року за власні кошти встановила пам`ятник на могилі матері.

Враховуючи те, що відповідач не виконував свої обов`язки по відношенню до їхньої матері, яка у зв`язку з тяжкою хворобою перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно забезпечувати умови свого життя та потребувала стороннього догляду, не надавав їй ніякої допомоги, просила усунути його від права на спадкування за законом щодо спадщини, яка відкрилась після смерті їх матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

24 червня 2019 року у справі ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зазначила, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не об`єктивно оцінено надані нею докази, невірно оцінено пояснення свідків, порушено норми процесуального права та не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо ухилення відповідача від надання допомоги своїй хворій матері, що він мав можливість надавати таку допомогу і що мати за життя потребувала від нього такої допомоги, у зв`язку з чим зверталась за матеріальною чи фізичною допомогою саме до відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої правильним.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір сторін ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07 липня 2015 року (а. с. 5, 55).

Після її смерті відкрилась спадщина на майно - 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_2 , який належав спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 серпня 2008 року (а. с. 7).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її діти: донька - позивач ОСОБА_2 , син - відповідач ОСОБА_1 та син ОСОБА_1 .

Із копії спадкової справи № 180/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , розпочатої 08 жовтня 2015 року, вбачається, що позивач ОСОБА_2 08 жовтня 2015 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а. с. 48); син спадкодавиці ОСОБА_1 08 жовтня 2015 року подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 (а. с. 53).

Відповідач ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, однак, по справі встановлено, що він вважається таким, що прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки з 04 лютого 2011 року його місце проживання зареєстровано за адресою проживання спадкодавця на час відкриття спадщини: по АДРЕСА_1 , та він не заявив про відмову від спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Звернувшись до суду із вимогами про усунення відповідача ОСОБА_1 від права спадкування, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтувала тим, що за життя їхня з відповідачем мати у зв`язку з тяжкою хворобою перебувала у безпорадному стані, була лежачою хворою та не могла самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду. Мати неодноразово зверталася до сина - відповідача ОСОБА_1 з проханням про надання їй допомоги, здійснення за нею догляду по черзі з нею, оскільки вона на той час ще працювала, проте відповідач не виконував свої обов`язки по відношенню до їхньої матері, та не надавав їй допомоги. Вона за власні кошти, без матеріальної допомоги з боку братів, здійснювала догляд, утримання, лікування лежачої тяжко хворої матері, а 15 вересня 2014 року у зв`язку із погіршенням стану здоров`я матері та необхідністю щоденного її догляду вона була вимушена звільнитися з роботи та достроково вийти на пенсію. Також вона самостійно понесла всі матеріальні витрати, пов`язані з похованням матері та поминальними обідами, та за власні кошти встановила пам`ятник на могилі матері.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України не довела суду того, що внаслідок похилого віку та наявних захворювань спадкодавець ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, внаслідок чого потребувала допомоги саме від сина - відповідача ОСОБА_1 , що мати зверталась до сина за наданням допомоги, а також - не довела факту умисного ухилення відповідача від надання такої допомоги матері.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач за життя матері допомагав їй по мірі можливості, відвідував її і мати ніколи не висловлювала незадоволення щодо будь-яких його дій. В останній рік життя матері у відповідача також склались тяжкі сімейні обставини, які пов`язані з онкологічним захворюванням сина, на лікування якого витрачались значні кошти, та його смертю.

За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, враховуючи те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо ухилення відповідача від надання допомоги своїй хворій матері, що він мав можливість надавати таку допомогу і що мати за життя потребувала від нього такої допомоги, у зв`язку з чим зверталась за матеріальною чи фізичною допомогою саме до відповідача.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на початку 2014 року мати сторін ОСОБА_3 повідомила синам, що у зв`язку з тим, що її доглядає лише донька - позивач ОСОБА_2 , без їхньої матеріальної допомоги, то вона й буде єдиним її спадкоємцем і вони повинні були відмовитись від своїх часток у спадщині на її користь, на що вони погодились, і після цієї розмови мати більше не зверталась до синів з проханням про її догляд, та позивач з того часу сама здійснювала догляд за матір`ю й несла усі необхідні, пов`язані з цим, витрати, проте відповідач умисно не бажає виконувати бажання покійної матері.

Такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а навпаки позивач в апеляційній скарзі зазначає про те, що починаючи з 2014 року їхня з відповідачем мати ОСОБА_3 не зверталась до синів з проханням про надання їй допомоги, оскільки між ними була усна домовленість, що доглядати її буде донька - позивач по справі, на користь якої після смерті матері її сини мали відмовитись від спадщини. Тобто такі обставини не свідчать про умисне ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання та потребу спадкодавця в допомозі саме відповідача, що відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України може бути підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.С. Марчук
В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 28 серпня 2019 року