СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/822/19
Провадження № 2/306/433/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі :

головуючого - судді : Вінер Е.А.

з секретарем : Богдан В.С.

з участю представника відповідача : Козар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сваляві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Форза (знаходиться за адресою: 04080, м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15) до ОСОБА_1 ( зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання дійсним договору про надання позик на умовах фінансового кредиту та стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Форза (далі ТОВ «Фінансова компанія «Форза») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 23 листопада 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 було укладено в електронному вигляді договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 76 шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті. Згідно договору, відповідач повинна повернути отримані кошти у встановлений договором строк, а також сплатити проценти згідно відсоткової ставки. В разі несвоєчасного виконання зобов`язань відповідач повинен сплатити пеню, передбачену договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці позику у розмірі 5199,00 грн. Дана сума була перерахована платіжною системою Liqpay, що підтверджується карточкою бухгалтерського рахунку № 3611 за 23 листопада 2018 року. Зазначений договір було укладено в електронному вигляді і відповідач підписала його ідентифікатором - СМС з кодом, який зазначений в графі підпис. Оскільки, відповідач прийняла виконання договору, тому просить визнати його дійсним відповідно до ст.218 ЦК України. Крім того, відповідач не повернула отримані кошти в зазначені договорі строки, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 14218,94 грн., а саме заборгованість за кредитом 5199,00 грн., заборгованість по процентам, за користування кредитом 2780,85 грн., заборгованість про простроченим процентам 3769,47 грн., заборгованість за пенею 2469,62 грн., які і просить стягнути з відповідача та оплачений судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 46-50).

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення заборгованості в розмірі 3664,72 гривень, оскільки нею частково було погашено заборгованість. В задоволенні решти вимог просить відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторонами було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 76 від 23 листопада 2018 року в електронному виді. У вказаному договорі відповідач надала всі свої персональні дані, зазначила номер платіжної картки для отримання коштів, а також підписала його ідентифікатором - СМС з кодом, який зазначений в графі підпис, а також в графі, що підтверджує акцептування договору. Договір містить всі істотні умови і відповідач підтвердила ознайомлення з ними шляхом проставляння ідентифікатора - СМС з кодом. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування та інше.

Згідно п. 3 зазначеного Договору позивач на умовах цього Договору на Правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній п . 5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим Договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору.

В договорі зазначено про те, що відповідач надає доручення самостійно здійснювати договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості по Договору із банківської картки, зазначеної в п. 1.6 Договору. Списання коштів відбуватиметься у тому розмірі, який буде доступним на її банківській картці, визначеній п. 1.6 Договору та у розмірі заборгованості, визначеній Товариством, станом на дату відповідного списання. Згідно вказаного договору відповідач отримала кредит в сумі 5199,00 грн. на період з 23.11.2018 року по 22.12.2018 року, відсоткова ставка в день - 1.85%, реальна річна процентна ставка - 675.25 %. В разі прострочення платежу обумовлена пеня в розмірі 2.5% за кожен день прострочення сплати суми кредиту та пеня в розмірі 2.5% за кожен день прострочення сплати відсотків. Згідно графіку платежу відповідач повинна повернути через 30 днів з дня отримання кредиту 5199,00 грн. (сума основного боргу) та 2885.40 грн. (сума процентів) (а.с.14,15)

Згідно картки рахунку № НОМЕР_1 з 23.11.2018 року позивач виконав свої зобов`язання, а саме перерахував відповідачу 5199,00 грн. позики згідно вищевказаного договору через Приватбанк Ligpay (договір № 3145 від 16.07.2018 року) (а.с. 17 ).

Розрахунком до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 76 від 23.11.2018 року стверджується, що заборгованість відповідача станом на 10 квітня 2019 року складає 14218,94 гривень. (а.с. 16). 27 грудня 2018 року нею було сплачено 734,28 гривень та 02 січня 2019 року сплачено 800,00 гривень.

Згідно акту про правопорушення, вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» від 26 березня 2019 року, спеціалістами відділу захисту прав споживачів департаменту регулювання та нагляду за фінансовими компаніями проведено перевірку діяльності ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на ринку фінансових послуг встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Форза» надало позику ОСОБА_1 шляхом безготівкового переказу. Однак, при укладенні електронного договору ТОВ «Фінансова компанія «Форза» не отримала акцепту ОСОБА_1 в порядку встановленому законом, а саме прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом внесення отриманого коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу з надання онлайн позик ТОВ ФК «Форза», без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі. Тому, укладений між сторонами договір з порушенням законодавства не вважається укладеним в письмовій формі, а тому є нікчемним.

Крім того, з акту вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Форза» 23 листопада 2018 року перерахувало на особовий банківський рахунок гр. ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5199,00 гривень та нараховувалась плата за користування позикою у вигляді процентів, а також пеня, що підтверджується розрахунком до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №76 від 23.11.2018 року станом на 18.03.2019 року (а.с.20-22).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 13 Закону України Про споживче кредитування передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Частина 6 ст.11 Закону України Про електронну комерцію вказує на те, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею.

Відповідно до ст.12 цього ж Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п.12 ч.1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

В судовому засіданні встановлено, що при укладені між сторонами було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 76 від 23.11.2018 року з порушенням ст.11 Закону України Про електронну комерцію, а саме, прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) ОСОБА_1 здійснено шляхом внесення отриманого коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу з надання онлайн позик ТОВ ФК «Форза», без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, тобто було порушено форму укладення договору.

Відповідно до 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою,п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст.218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Суд приймає до уваги, що відповідач надала всі свої персональні дані для отримання позики, зазначила платіжну картку для отримання коштів, внесла у відповідні вікна в договір код-підпис, фактично погодила з позивачем всі істотні умови договору, отримала кошти, частково погасила кошти, решту не повернула, а використала на свої потреби. За таких обставин суд вважає, що відповідач прийняла виконання договору позики, а тому вимога про визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 76 від 23 листопада 2018 року, укладеного між сторонами підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно наданого розрахунку станом на 10 квітня 2019 року за позикою на умовах фінансового кредиту, яку отримала ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 14218,94 грн., а саме заборгованість за кредитом 5199,00 грн., заборгованість по процентам, за користування кредитом 2780,85 грн., заборгованість про простроченим процентам 3769,47 грн., заборгованість за пенею 72469,62 грн. (а.с. 16 ).

Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором надання позики на умовах фінансового кредиту підлягають задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати, що складають в розмірі 3842 грн. 00 коп., які підтвердженні документально квитанціями про сплату судового збору (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 265,268, 353,354 ЦПК України, ст.ст. 207, 218, 525,526, 554, 625, 1049-1050, 1054-1055 ЦК України, Законом України Про електронну комерцію, суд

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Форза (знаходиться за адресою: 04080, м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15) до ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання дійсним договору про надання позик на умовах фінансового кредиту №76 від 23.11.2018 року та стягнення заборгованості за договором про надання позик на умовах фінансового кредиту задовольнити.

Визнати дійсним Договір про надання позик на умовах фінансового кредиту № 76 укладеного 23 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Свалявським РВ УМВС України від 24.01.2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (знаходиться за адресою: 04080, м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15) заборгованість за договором надання позики на умовах фінансового кредиту № 76 від 23 листопада 2018 року в сумі 14218,94 грн. ( чотирнадцять тисяч двісті вісімнадцять гривень 94 коп.), а саме: заборгованість за тілом кредиту 5199,00 грн.( пять тисяч сто девяносто девять гривень), заборгованість по процентам за користування кредитом 2780,85 грн. ( дві тисячі сімсот вісімдесят гривень 85 коп.), заборгованість про простроченим процентам 3769,47 грн. ( три тисячі сімсот шістдесят девять гривень 47 коп.), заборгованість за пенею 2469,62 грн. ( дві тисячі чотиристо шістдесят девять гривень 62 коп.), а також судові витрати в сумі 3842,00 грн. ( три тисячі вісімсот сорок два гривні).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Свалявський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2019 року.

СУДДЯ СВАЛЯВСЬКОГО

РАЙОННОГО СУДУ Е.А.ВІНЕР