Провадження №2/760/3942/19
Справа №760/2043/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі: Горупа В.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 11.08.2007 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 від якого вони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В листопаді 2018 року позивач, через постійні побої та знущання відповідача вимушена була переїхати з дітьми на квартиру, що належить позивачу на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

В зазначеній квартирі є всі належні матеріально-побутові умови для проживання позивача з дітьми та забезпечено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дітей.

09.08.2018 року ОСОБА_1 було подано позовну заяву до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та дана справа перебуває в провадженні суду.

За усною домовленістю між сторонами попередньо було досягнуто згоди щодо місця проживання дітей разом з позивачем.

Проте, зважаючи на те, що відповідач веде себе агресивно по відношенню до позивача та дітей, позивач бажає визначити місце проживання дітей з матір`ю в судовому порядку. Це пов`язано також з тим, що дії відповідача є непередбачуваними та такими, що несуть загрозу для дітей та позивача.

Зазначила, що відповідач фізично знущається з неї, його не цікавить психологічний та душевний спокій дітей, оскільки таке знущання було неодноразове при дітях, і на очах однокласників та людей. Крім того, відповідач постійно вчиняв агресивні дії як по відношенню до позивача так по відношенню і до дітей, він дозволяв собі приходити посеред ночі та почати з`ясовувати відносини з позивачем, а потім входити в дитячу кімнату та на очах дітей погрожувати позивачу вбивством.

Також зазначила, що починаючи з народження дітей та до того періоду коли позивач вирішила подати даний позов, відповідач жодного разу не відвідував ані садочки, ані школу, ані будь-яких гуртків, де навчаються діти.

Вважає, що проживання дітей саме з матір`ю, позивачем, є для них більш прийнятим та безпечним, оскільки з самого їх народження лише позивач піклується та виховує дітей. Позивач відвідує з ними заходи, як навчального так і розважального характеру, спрямовує всі свої зусилля на духовний та фізичний розвиток дітей. З класним керівником доньки та вихователем сина спілкується лише позивач.

Сукупність всіх обставин та подій, які відбуваються останнім часом дає позивачу підстави вважати, що проживання дітей з нею, відповідає їх інтересам.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 . заперечуючи проти вимог позивача звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 умисно вчиняє дії, які свідчать про небажання зберегти сім`ю, самоуправно та на власний розсуд вирішує чи має він право спілкуватись з дітьми, чинить перешкоди у зустрічах з ними.

Разом з дітьми позивач та відповідач проживали у квартирі АДРЕСА_2 . Для дітей в квартирі створені всі необхідні умови для їх нормального фізичного та духовного розвитку і проживання.

Зазначив, що він займається підприємницькою діяльністю, тоді як ОСОБА_1 9 років ніде не працює.

Починаючи з 05.12.2018 року ОСОБА_1 не дає позивачу можливості вільно спілкуватися з дітьми, коли він до них підходить, або біля школи, або біля дитячого садочка безпідставно викликає патрульну поліцію.

Вважає, що проживання дітей з ним буде відповідати їх інтересам, оскільки він має можливість їх забезпечити, у квартирі створені для них всі умови, в свою чергу відповідач не працює та умисно вчиняє перешкоди для зустрічі дітей з ним.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.07.2019 року від Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

16.08.2019 року від відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом надійшли додаткові письмові пояснення до зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дітей.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом та її представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та його представник в судовому засіданні проти задоволення первісної позовної заяви заперечували та просили відмовити у її задоволенні. Зустрічну позовну заяву просили задовольнити.

Від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі її представника та ухвалення рішення виходячи з інтересів малолітніх дітей. Крім того, службою надано висновок про визначення місця проживання дітей від 10.07.2019 року №108-9370.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2007 року по 21.06.2019 року, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2019 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом просила визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним.

Суд, перевіривши доводи, на які посилались сторони як на підставу своїх позовних вимог, прийшов до висновку, що проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, буде відповідати їх інтересам, з огляду на наступне.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з нею посилалась на те, що через постійні побої та знущання зі сторони чоловіка відповідача ОСОБА_3 вона змушена була переїхати з дітьми у квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, де відповідно до акта обстеження умов проживання від 25.03.2019 року складеного працівниками Служби у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, створені належні умови для проживання, розвитку та відпочинку малолітніх.

Зазначені посилання знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалася конфліктна ситуація. ОСОБА_3 вчиняє відносно ОСОБА_1 фізичне та психологічне насильство, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року.

З вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів з заявами з приводу незаконних дій ОСОБА_3 та Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було розпочато досудове розслідування у кримінальних провадженнях внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №012011 від 17.10.2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України, № 0012471 від 30.10.2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України, № 0013826 від 06.12.2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України, № 0005225 від 25.05.2019 року за ч. 1 ст. 125 КК України.

25.05.2019 року відносно ОСОБА_3 було складено терміновий обмежувальний припис строком на 10 діб.

Заявник також зверталася з заявами до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про вжиття заходів щодо захисту прав малолітніх дітей та просила порушити питання перед відповідними органами про притягнення до відповідальності ОСОБА_3

Крім того, 25.05.2019 відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року відносно ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт Серії НОМЕР_3 , виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в місті Києві 23.03.2011, РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження його прав, а саме :

- заборони наближатися на відстань ближче 200 метрів до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Солом`янським РВ ГУДМС України в місті Києві 22.03.2016 р.) за місцем її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем її роботи за адресою: м. Київ, вул. Голего, буд. 2 , за місцем знаходження дитсадку « Кіт - Муркіт », який відвідує син - ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Яблонської, буд. 6 , за місцем знаходження школи № 324, яку відвідує дочка - ОСОБА_5 за адресою: м. Київ, вул. Тупікова, буд. 8 ;

- заборони вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Солом`янським РВ ГУДМС України в місті Києві 22.03.2016 р.) або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

Обмежувальний припис видано строком на 6 (шість) місяців.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом достовірно встановлено факт фізичного та психологічного насильства, який здійснюється ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1

Також, у зв`язку з такою поведінкою ОСОБА_3 малолітні діти сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають у постійній емоційній напрузі.

З висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-9370 від 10.07.2019 року вбачається, що 25.03.2019 року під час бесіди з працівниками служби діти повідомили, що люблять тата і маму, але проживати бажають з матір`ю. Мати піклується про них, вони разом вчать уроки, роблять листівки, придумують пісні та концерти, з мамою весело та добре. Про батька повідомили, що зустрічаються з ним, відвідують кафе, розважальні центри, тато купує їм їжу та подарунки, приходять до тата додому та дивляться телевізор, уроки з татом не вчать. Також, діти зазначили, що тато ображає маму, не віддає їм особисті речі та одяг, не дозволяє телефонувати до матері, коли вони знаходяться у нього вдома. Діти зазначили, що бояться тата і не мають бажання з ним зустрічатись.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, наданої спеціалізованою школою І ступеня №234 м. Києва ОСОБА_5 навчається у школі з першого класу, має високий рівень знань. Вихованням дитини займаються батьки. Мати дитини бере активну участь у житті класу та школи, завжди відвідує батьківські збори, приводить та забирає доньку зі школи. Протягом 2015-2018 навчальних років батько дитини батьківські збори не відвідував, участі у класних та позакласних заходах не брав, декілька разів забирав дитину зі школи. У період з 08.11.2018 року по 20.11.2018 року телефонував класоводу, приходив до школи, спілкувався з директором стосовно причини відсутності ОСОБА_5 в школі.

Відповідно до характеристики, наданої дитячим клубом «Кіт Муркіт», ОСОБА_6 відвідує заклад з 2013 року. У сім`ї цікавляться питанням виховання, батьки спілкуються з вихователями садочку, прислухаються до їх рекомендації, відвідують дитячі ранки. Дитину приводить та забирає мати.

Відповідно до висновку психоемоційної діагностики малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 01.03.2019 року, наданого психологом когнітивного розвитку, психотерапевтом ОСОБА_18 діти перебувають у постійній емоційній напрузі. Дітей постійно мучить провина, що все, що сталося з ними та мамою є їх провина. Тато їм постійно проговорює, що вони його провокують і їм буде соромно за свою маму. Як результат вони бояться говорити будь-кому про те, що робить тато, куди приходив тато. Особливо за цим стежить ОСОБА_5 , вона не дозволяє братові говорити, що зробив тато, для того, щоб не зганьбити їх родину. Рекомендовано КПТ психотерапія для нормалізації психоемоційного стану дітей.

Відповідно до довідки від 18.04.2019 року наданої Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) практичний психолог центру ознайомив матір дітей із запитом служби та структурою проведення роботи психолога з дітьми, але ОСОБА_1 зазначила, що має результати діагностики дітей приватним психологом, тому потреби працювати з дітьми немає.

ОСОБА_1 працює, матеріально та житлом забезпечена, позитивно характеризується за місцем проживання.

Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що психологічні травми, сформувалися у малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті агресивної та непередбачуваної поведінки батька щодо їх матері та них.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатись зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язоком батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи вбачається існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте зазначений конфлікт не повинен впливати на дітей.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що малолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляють бажання проживати разом з матір`ю та бояться свого батька

ОСОБА_3 П . 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Суд звертає особливу увагу на той факт, що діти є малолітніми, згідно психологічних висновків при згадуванні про батька починають хвилюватись. Діти схильні до матері, а тому їх сумісне проживання разом з батьком у квартирі, можуть призвести до негативних наслідків у формі психічних розладів.

Позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звертаючись з зустрічним позовом до суду виходить лише зі своїх інтересів, а не інтересів малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона не заперечує проти побачень батька з малолітніми дітьми, проте зазначила, що так як ОСОБА_3 постійно вчиняє сварки та скандали, погрожує їй фізичною розправою, діти не бажають проживати з ним та бояться його, підтвердженням чого є і проведена бесіда 25.03.2019 року з працівниками служби, яка викладена у висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього.

При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

З матеріалів справи вбачається, що Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація при підготовці висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з`ясовувала думку дітей щодо тієї обставини з ким вони бажають проживати та діти висловили бажання проживати разом з матір`ю.

Також, ставлення дітей до своїх батьків зафіксовані у висновку та рекомендаціях нейропсихолога когнітивного розвитку, КПТ психотерапевт для дітей та дорослих ОСОБА_20 в якому зазначено, що ОСОБА_6 постійно думає про маму в садочку, переживає щоб тато її не побив. Ще більш тривожний стан у ОСОБА_5 . Вона постійно боїться як за брата так і за маму. Її стан значно погіршився з тих пір, як тато змінив замки і закрив ОСОБА_5 дома одну. Мати викликала поліцію, тому що не могла ані додзвонитися до доньки, ані попасти до дому. Батько погрожував ОСОБА_5 відібрати телефон, якщо вона буде відповідати на дзвінки матері. Але ОСОБА_5 боялась, що він вб`є матір, як помста за те, що вона відповість на дзвінок. Коли він відкрив двері і поліція приїхала, ОСОБА_5 була дуже перелякана і стала на коліна, попросила тата вбити її замість мами. У нічних кошмарах ОСОБА_5 , які почалися з грудня місяця, тато вбиває маму і про це ОСОБА_5 думає кожен день, коли знаходиться в школі.

Діти постійно просять маму піти від тата. Обидва переживають, що мама не зможе розлучитися через те, що тато сильніший за неї та змусить її залишитися. ОСОБА_5 для себе вирішує в майбутньому народити дитину без заміжжя. ОСОБА_6 не хоче мати родину взагалі, каже що йому хочеться жити тільки з мамою і ОСОБА_5 . Обидва не вірять, що батько може змінитися, виправити свою поведінку. ОСОБА_6 не любить, коли тато говорить йому, що він сумує за ним або любить його, тому що він татові не вірить.

Обидва дуже слухаються маму, що означає високий ступінь тривоги за життя. Один з інстинктів виживання дитини прислухатися до кожного слова того, кому вони довіряють, що їх захистить. Вони навіть не можуть заспокоїтися, коли не бачать маму на власні очі, поки вона відлучалась на п`ять хвилин за двері, які були зі склом довелося стояти поруч із дверима щоб діти могли її бачити.

Враховуючи вік малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.

З урахуванням встановлених обставин в судовому засіданні, суд не може взяти до уваги пояснення відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , які були надані ним під час допиту як свідка, так як обставини, що були ним зазначені як підстави для проживання малолітніх дітей разом з ним суперечать інтересам самих дітей.

Також, варто зауважити, що батьки не позбавлені можливості і в подальшому здійснювати батьківські права та обов`язки відносно малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, батьку малолітніх дітей необхідно змінити ставлення до ситуації яка склалася у нього з колишньою дружиною ОСОБА_23 та даний конфлікт не повинен відображатися на малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки це може призвести до подальших психічних розладів у дітей, та подальше утримання дітей від спілкування з батьком, оскільки вони його бояться.

Психологічний та фізичний тиск на ОСОБА_23 зі сторони свого колишнього чоловіка ОСОБА_3 підтверджується висновками та рекомендаціями від 29.09.2018 року нейропсихолога когнітивного розвитку, КПТ психотерапевта для дітей та дорослих ОСОБА_20 (а.с. 17-20), витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 21, 22, 23).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, беручи до уваги особу ОСОБА_1 , яка характеризується позитивно за результатами психологічних досліджень, висновки яких вмістяться у матеріалах справи, специфіку їх з позивачем особистих відносин, які мають конфліктний характер, суд вважає недоцільним визначення проживання малолітніх дітей з батьком, оскільки він постійно проявляє фізичне та психологічне насильство відносно колишньої дружини та дітей, а тому суд об`єктивно не має підстав вважати, що проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з батьком відповідатиме інтересам дітей.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він має вищий рівень матеріального забезпечення ніж його колишня дружина не можуть бути підставою для визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з ним, оскільки як встановлено судом малолітні бояться свого батька, постійно хвилюються за матір, щоб батько її не убив та зазначене негативно відображається на їх психологічному та емоційному стані, а тому жодний рівень матеріального забезпечення не може впливати на висновки суду з цього приводу.

В судовому засіданні на даний час не встановлено, що проживання дітей з батьком позитивно сприятиме розвитку дітей. Враховуючи, що між сторонами існує конфлікт на ґрунті особистих відносин та мати не перешкоджає батьку спілкуватись з дітьми, а діти самі не виявляють бажання з ним спілкуватись та бачитись, різка зміна постійного місця проживання дітей може негативно вплинути на їх психологічний стан.

Також, суд враховує висновок органу опіки та піклування від 10.07.2019 року за №108-9370 відповідно до якого орган вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , 2009 р.н., та ОСОБА_6 , 2012 р.н., з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що проживання дітей з матір`ю відповідає інтересам дітей у зв`язку з чим вважає необхідним визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з суми судового збору 768,40 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», принципами Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 157, 159,160, 161 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір в сумі 768,40 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя