16.08.2019 Єдиний унікальний номер 205/9061/18
Єдиний унікальний номер № 205/9061/18
Провадження № 2/205/167/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Новокадацької районної у м. Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав,

Позивача ОСОБА_1 , представник позивача Москвіна Т.В. , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_4 , представник третьої особи Нікіфорова Ю.В. -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проживав однією сім`єю з відповідачем. Від спільного життя з відповідачем у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Мати дитини - ОСОБА_2 з дитиною не проживає, не цікавиться життям сина, не проявляє уваги до його навчання, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Позивач просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. У відзиві на позов відповідач посилалась на те, що спільне життя з позивачем не склалось. Через психологічний тиск та погрози застосування насильства, відповідач не змогла спільно проживати з позивачем та пішла, при цьому дитина залишилась проживати з батьком. Згодом позивач почав чинити відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином.

Представник Органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі позовні вимоги підтримала.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 (а.с. 8).

На даний час малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує КЗО «ДНЗ № 189 комбінованого типу» ДМР, проживає разом з батьком, який займається його вихованням та утриманням.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1). не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 79, 81 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини, ухилялась від виховання та утримання. Твердження, що відповідач не здатна виховувати свою дитину є передчасними та необґрунтованими.

Інших належних та допустимих доказів які б підтверджували законність та обґрунтованість позовних вимог суду не надано.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає висновок органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 12.02.2019 року № 1/14-23 (а.с. 32-33) таким, що є передчасним та необґрунтованим, наданий всупереч інтересам малолітньої дитини, у зв`язку з чим не приймає його в якості доказу доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, поклавши виховання своєї дитини на позивача, свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: рідко спілкується з дитиною, тобто не в тому обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дітьми повноліття прав на їхнє виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд з урахуванням обставин справи, характеру вини відповідача, керуючись найвищими інтересами малолітньої дитини на право зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, знати своїх батьків і на їх піклування, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, враховуючи інтереси дитини та те, що позивачем не наведено доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відсутні, у зв`язку з чим вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а отже за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 51, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 150, 164-166 СК України, ст. ст. 4, 12-13, 81-82, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) третя особа орган опіки та піклування Новокадацької районної у м. Дніпрі ради (, місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 77), про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дітей, передбачені сімейним законодавством.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено на протязі десяти днів.

Суддя Н.В. Басова