ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 645/2994/18

Провадження № 22-ц/818/3710/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевський О.М.

суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНЗО»

третя особа - Селіверствов ОСОБА_4

третя особа - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22 травня 2019 року, ухваленого суддею Бабковою Т.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЗО», треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про витребування майна та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду в якому просив витребувати у ОСОБА_3 на його користь нежитлову будівлю літ. «П/1-1» загальною площею 124,7 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Московський, 144-Д; визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ. "П/1-1", загальною площею 124,7 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проспект Московський, 144-Д зобов`язати ОСОБА_3 надати йому доступ до нежитлової будівлю літ. "П/1-1" загальною площею 124,7 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проспект Московський, 144-Д та передати ключі від неї; витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рензо» ( далі - ТОВ "РЕНЗО") на його користь нежитлову будівлю літ. "П-1" загальною площею 360,6 м.кв., що находиться за адресою: АДРЕСА_1 , 144-Ж; визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю літ. "П-1" загальною площею 360,6 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Московський, АДРЕСА_2 ; зобов`язати ТОВ "РЕНЗО" надати позивачу доступ до нежитлової будівлі літ. "П-1" загальною площею 360,6 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Московський, АДРЕСА_2 та передати ключі від неї.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_1 отримав право власності на нежитлове приміщення літ. «О-1» загальною площею 169,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . За рахунок власних матеріальних зусиль, шляхом проведення реконструкції власного нежитлового приміщення літ. О-1» та об`єднання його з нежитловими приміщеннями, що належали ОСОБА_7 літ. Л-1» збільшив площу нежитлових приміщень, якими неправомірно заволоділи відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка в свою чергу здійснила їхнє відчуження ОСОБА_8 , а та внесла як внесок в ТОВ «РЕНЗО». Належні на праві власності нежитлові приміщення відповідачі неправомірно штучно перейменували іншими літерами, надали їм нові поштові адреси, а в подальшому під виглядом новоствореного майна ввели в експлуатацію.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права висновки якого не відповідають обставинам справи та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що надаючи оцінку наведеним обставинам у справі, суд першої інстанції дійшов не вірного висновку, що факт здійснення будівництва ОСОБА_1 без дозволу на виконання будівельних робіт і не прийняття його в експлуатацію в установленому адміністративному порядку, так само, як і не надання даних щодо правомірності користування земельною ділянкою, на якій здійснювалась забудова, свідчить про не набуття ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно та відсутність у зв`язку з цим, підстав для його витребування в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Зазначив, що ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_9 не надано суду першої інстанції доказів здійснення ними будівництва чи реконструкції нерухомого майна, що стало передумовою для звернення до інспекції ДАБК у Харківській області та не навели обставин, з якими була пов`язана подальша зміна поштової адреси об`єкту нерухомості який увесь час перебувала у судових спорах.

Розглядаючи справу по суті суд першої інстанції не вдався до аналізу мети та характеру втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном і не надав оцінки наслідкам такого втручання.

Матеріали справи свідчать, що з того часу, як ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на підставі постанови № 1673 Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області за вчинене адміністративне правопорушення 28 вересня 2010 року, жодний компетентний орган влади не висував претензій майнового або примусового характеру до позивача в результаті здійснення останнім самочинного будівництва.

Разом з цим, у матеріалах справи містяться технічні паспорти з техничними висновками щодо можливості збереження побудованого об`єкту нерухомості та можливості подальшої його експлуатації у зв`язку з відповідністю його будівництва будівельним нормам і правилам, протипоженим вимогам і не порушенням прав інших осіб.

Такі висновки, отримані ОСОБА_1 по завершенню кожного етапу будівництва об`єкту на протязі 2010 2014 років. У матеріалах справи є в наявності докази понесених позивачем витрат на будівництво згаданого об`єкту нерухомості на підставі договорів підрядів та актів виконаних робіт. Інші учасники даної справи не надали доказів понесення будь- яких витрат стосовно спірного майна.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд послався на відсутність права власності у ОСОБА_1 на нерухоме майно, як обов`язкової умови для пред`явлення віндикаційного позову в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України в результаті не дотримання ним адміністративного порядку введення закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року, а також не дотримання позивачем ст. 376 ЦК України, яка є нормою, що регулює правовідносини, які виникають у тих випадках, коли загальний порядок будівництва був порушений.

Судом не взято до уваги посилання позивача на висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 17009 від 27.01.17 року, оскільки він не може підтверджувати порушення прав позивача, а також не прийнято до уваги факт скасування Апеляційним судом Харківської області від 09.07.2014 року права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення літ. П-1, площею 490.1 м.кв., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в матеріалах справи в якості доказу правомірності набуття права власності побудованого об`єкту нерухомості наявна копія Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована ДАБК 11.09.2014 року № ХК 99, на підставі якої ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 27022709 від 19.09.2014 року.

Факт законного набуття права приватної власності на спірне майно за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується постановою Верховного Суду від 29.08.2018 року по справі № 645/6029/14-ц, при цьому позивач не довів факт недобросовісного набуття нерухомого майна ТОВ РЕНЗО та ОСОБА_3

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2008 року ОСОБА_1 набув право власності на нежитлову будівлю торгівельний павільйон літ. «О-1», загальною площею 169,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті реконструкції збільшено площу будівлі до 490,1 кв.м.

Право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1» загальною площею 490,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 визнано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2012 року за ОСОБА_2

За договором купівлі-продажу від 12.03.2013 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину приміщень нежитлової будівлі літ. «П-1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 249,4 кв.м.

У вересні 2014 року зареєстровано декларацію про готовність об`єкта реконструкції №95 щодо реконструкції нежитлових приміщень №12 в літ. АДРЕСА_3 -1» по АДРЕСА_1 під окрему нежитлову будівлю загальною площею 124,7 кв.м. та зареєстровано право власності на цю будівлю за ОСОБА_3 .

У цей же час зареєстровано декларацію про готовність об`єкта реконструкції №99 щодо реконструкції нежитлових приміщень в літ. «П-1» по АДРЕСА_1 під окрему нежитлову будівлю, загальною площею 360,1 кв.м. та зареєстровано право власності на цю будівлю за ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.07.2016 року №464 змінено адресу нежитлових будівель належних ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_2 , будівель ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_1 144-Д.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06липня 2012 року та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірну нежитлову будівлю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірні нежитлові приміщення. Суд при цьому посилався на недотримання передбаченого законом порядку вирішення цього питання.

ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу 1/2 частини нежитлових приміщень 7-:-12 загальною площею 249,4 кв.м. нежитлової будівлі «П-1» за адресою: АДРЕСА_1 проспект Московський 144 укладеного 12.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

За правилами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право власності на новостворене нерухоме майно, відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачене прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Доказів того, що за позивачем зареєстровано право власності на спірні нежитлові будівлі суду надано не було.

Оскільки право власності на нежитлові будівлі як об`єкти нерухомості у позивача не виникло суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність у нього права на витребування цього майна.

Не підлягають задоволенні і вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Не можна визнати обґрунтованими посилання представника ОСОБА_1 на те, що зі скасуванням права власності ОСОБА_2 на спірні приміщення у позивача таке право виникло автоматично, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону.

За правилами ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

Позивачем не доведено, що земельна ділянка на якій здійснено самочинне будівництво була надана йому під забудову, що він звертався до уповноважених органів за вирішенням питання про введення самочинного будівництва до експлуатації і йому було у цьому безпідставно відмовлено, що самочинним будівництвом не порушено права інших осіб.

До того ж до участі у розгляді справи про визнання права власності на новостворене нерухоме майно повинні бути залучені особи інтересів яких стосується вирішення цього питання

Посилання ОСОБА_1 на те, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення самочинного будівництва, що підтверджує побудування саме ним спірних нежитлових будівель не можна взяти до уваги, оскільки такі обставини не є безумовною підставою для визнання права власності на таке майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами не доведено здійснення ними будівництва спірних нежитлових приміщень не можна взяти до уваги, оскільки ця обставина не впливає на обґрунтованість позовних вимог.

Не можуть бути взяті до уваги і посилання на те, що реєстрація права власності ОСОБА_1 на будівлю «О-1» не скасована, оскільки не мають значення для вирішення спору, який виник відносно новоствореного майна.

Вимог про компенсацію понесених затрат ОСОБА_1 не заявляв.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1,376, 381, 382-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текс постанови складено 30 серпня 2019 року.