КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року

справа 759/12083/17

провадження № 22-ц/824/6083/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , яка діє як в свої інтересах, так і в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

треті особи - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», Служба в справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року у складі судді П`ятничук І. В. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє як в свої інтересах, так і в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», Служба в справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом з подальшим уточненням позовних вимог до ОСОБА_2 , яка діє як в свої інтересах, так і в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», Служба в справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 . Зазначену квартиру було отримано на підставі ордеру на ім`я ОСОБА_8 (чоловік позивача), ОСОБА_1 , ОСОБА_9 (син позивача).

В даній квартирі крім позивача та сина позивача зареєстровані, але з 2011 року не проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що відповідачі по теперішній час в зазначеній квартирі не проживають, витрат по утриманню спірної квартири не несуть.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, не є власниками або наймачами належної позивачу квартири. Відповідачі втратили право на користування спірним житлом, оскільки протягом тривалого часу в квартирі не проживають, витрат по її утриманню не несуть. Зазначає, що місцем проживання малолітніх є місце проживання їх батьків. Оскільки відповідач ОСОБА_2 втратила право користування квартирою, то відповідно і її діти не можуть користуватися цим майном.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , починаючи з 1976 року, а зареєстрована в вищезазначеній квартирі з 06.02.1990 року.

Зазначену квартиру було отримано на підставі ордеру, виданого ОСОБА_8 , та членами його сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с.44).

На підставі розпорядження Святошинської у м.Києві державної адміністрації від 12.01.2005 року було внесено зміни в договір найму жилого приміщення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , укладено його з ОСОБА_1 (а.с.45).

В квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 власник ос. рахунку, ОСОБА_9 син, ОСОБА_2 дружина сина, ОСОБА_5 онука, ОСОБА_6 онука, ОСОБА_3 онука, ОСОБА_4 правнучка (а.с.14).

В квартирі АДРЕСА_2 не проживають з 2011 року: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.46-47).

Статтею 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог, позивачами надано акти від 2017-2018 років, затвердженим начальником ЖЕД-7 ОСОБА_10 про те, що в кв. АДРЕСА_2 , не проживають з 2011 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також позивачем надано довідку, видану Піщанською сільською Радю Білоцерківського району Київської області, згідно до якої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживала в селі Піщана Білоцерківського району Київської області без реєстрації та відвідувала дошкільне відділення Піщанської НВО «ЗОШ І-ІІІ ступенів-дитячий садок» з 03.09.2012р. по 14.06.2013 р.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

ОСОБА_5 1995 року народження та ОСОБА_6 1996 року народження є повнолітніми особами, а отже самостійно обирають місце проживання. Відповідно до наданих позивачем актів, слідує що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кв.АДРЕСА_1 , не проживають.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місце проживання ОСОБА_3 2007 року народження та ОСОБА_4 2014 року народження є місце проживання одного із батьків з ким вона проживає.

Таким чином, неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Відповідно до Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 належить на праві приватної власності Ѕ квартири АДРЕСА_5 .

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, взявши до уваги пояснення учасників справи, враховуючи вищенаведені вимоги закону, колегія суддів вважає, що відповідачі без поважних причин понад шість місяців не проживають за місцем реєстрації.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що відповідачі не робили спроби вселитися у спірну квартиру, до відповідних органів не зверталися з приводу відмови позивача у вселенні.

Заяву ОСОБА_3 від 18.11.2014 року про вчинення перешкод у користуванні квартирою суд оцінює критично, оскільки не надано доказів, що не проживання у квартирі обумовлено неправомірними діями позивача щодо них.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення від 15 січня 2019 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає частковому скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року в частині відмови задоволенні позовних вимог скасувати, в цій частині ухвалити нове.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року

Суддя-доповідач

Судді