КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/8819/19

провадження № 22-ц/824/11015/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року у складі судді Скрипник О.Г.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми авансу та штрафу за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою простягнення суми авансу та штрафу за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача аванс, сплачений за попереднім договором від 26 березня 2019 року у сумі 80 667,30 грн., штраф за відмову від укладення основного договору у розмірі 80 667,30 грн. та судові витрати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 02 липня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу з підстав порушення судом правил підсудності та направити справу для розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що спір у даній справі виник з приводу виконання умов попереднього договору стосовно укладення між сторонами договору купівлі-продажу квартири, як об`єкта нерухомого майна.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність розглядати справу за правилами загальної підсудності, оскільки для позовів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, в тому числі повернення сплаченого авансу, на думку апелянта, встановлюється виключна підсудність.

Таким чином, посилаючись на те, що спір виник щодо невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , уважає, що справа підсудна Голосіївському районному суду м. Києва.

20 серпня 2019 року представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в кому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, уважаючи її такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, своїх представників не направили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

03 вересня 2019 року представник позивача ОСОБА_5 особисто подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи у відсутність сторони, в якій просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, обґрунтовуючи неможливість прибути у судове засідання прийняттям участі у судовому засіданні у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд керувався статтями 19, 175, 177, 187, 189, 190, 196 ЦПК України та виходив з того, що позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 цивільного процесуального кодексу України, підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження відсутні, у зв`язку з чим дійшов висновку, що справа підсудна саме Святошинському районному суду м. Києва.

Проте, колегія з таким висновком місцевого суду не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Разом з тим, ухвала суду не відповідає указаним нормам, що, відповідно до статті 380 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду та прийняття постанови про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

З позовної заяви убачається, що предметом спору у справі, що переглядається, є стягнення суми авансу та штрафу за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири, тобто позов виник щодо нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, виходячи з того, що спір виник з приводу нерухомого майна, для якого цивільним процесуальним законом встановлено виключну підсудність, колегія суддів доходить висновку, що вказані у позовній заяві вимоги підлягають розгляду відповідно до положень статті 30 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням нерухомого майна.

Отже, з огляду на те, що спір у даній справі стосується нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Голосіївського району м. Києва, колегія доходить висновку, що справа підлягає розгляду Голосіївським районним судом м. Києва.

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що позовна заява вперше була подана до Голосіївського районного суду м. Києва, проте ухвалою від 13 травня 2019 року справу передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва в порядку частини першої статті 31 ЦПК України.

За нормами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд передає справу на розгляд іншого суду.

Частинами першою та другою статті 32 ЦПК України передбачено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, Святошинським районним судом м. Києва 05 червня 2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі на виконання вимог статті 32 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до положень статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Отже, ураховуючи викладене вище, приймаючи до уваги те, що вказана справа була прийнята судом з порушенням правил підсудності, оскільки даний спір стосується нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для якого положенням ст. 30 ЦПК України встановлено виключну підсудність, та зважаючи нате, що згідно частини першоїстатті 378 ЦПК України порушення правил підсудності є підставою для скасування рішення, яким закінчено розгляд справи,і передачі справи на новий розгляд, колегія суддів доходить висновкупроте, що дана справа не підсудна Святошинському районному суду м. Києва та уважає за необхідне передати справу на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що місцевий суд неправильно застосував правила загальної підсудності до спору, який виник з приводу нерухомого майна, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про підсудність справи Святошинському районному суду м. Києва.

Частинами першою та другою статті 32 ЦПК України передбачено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Статтею 380 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 380, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу скаргу відповідача ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року - скасувати, справу направити для розгляду до Голосіївського районного суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Постанова набираєзаконної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай