Справа № 342/149/19
Провадження № 2/342/329/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Войтович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації, Семенівського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Городенківської районної ради Івано-Франківської області про визнання наказу та запису в трудовій книжці про часткове звільнення позивача незаконним, стягнення невиплаченої заробітньої плати з моменту її невиплати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Ковальська подала до суду даний позов. Який мотивує тим, що її було звільнено з порушенням законодавства. Оскільки її приймали в 1999 році до роботи на посаду прибиральниці 0,25 ставки та сторожа 0,5 ставки, а звільнили тільки з посади сторожа (повна ставка). З посади прибиральниці її не звільняли, що підтверджується записом в трудовій книжці. Тобто її звільнили з роботи тільки частково. Також просить стягнути кошти за вимушений прогул бо фактично вона не звільнена з посади прибиральниці і на даний час не працює через дії відповідачів. Коли їй перестали виплачувати зарплату за посаду прибиральниці, ввівши в оману про повне звільнення, вона хотіла зареєструватись в Центрі зайнятості. Часткове звільнення було перешкодою для такої реєстрації, бо там їй пояснили, що часткове звільнення чинним законодавством не передбачено. В той же час представник Семенівського НВК їй відмовив у виправленні запису в трудовій книжці, мотивуючи, що не знають як це зробити.

Позивач та її представник просили в судовому засіданні позов задовольнити та визнати наказ про її звільнення та запис про це в трудовій книжці незаконним. Також просили стягнути кошти за вимушений прогул, оскільки фактично позивачку звільнили тільки частково з посади сторожа, а з посади прибиральниці запису про її звільнення немає. Тому вони і не просять поновити її на роботі бо вона з неї і так не звільнена. Позивачка підтвердила в судовому засіданні, що протягом 2017-2018 навчального року вона отримувала заробітну плату як сторож, а не як сторож і прибиральниця. Також зазначила, що на момент подання позову в неї були проблеми із взяттям на облік в центрі зайнятості після звільнення, але з березня 2019 року дане питання вирішилось.

В судовому засіданні представник відділу освіти заперечила проти позову. Ствердила, що відділ освіти не приймає і не звільняє працівників навчальних закладів з 2017 року у звязку із змінами в законодавстві. Ними було доведено рішення до керівників про скорочення посад сторожів через впровадження системи відео спостереження. А вже керівники шкіл самі приймали рішення на місцях. Також наголосила, що в них відсутні накази про переведення позивачки в 2017 році. Виплата зарплати здійснювалась на підставі тарифікації, що подається до них директором навчального закладу. І яка посада була зазначена в тарифікації по такій і виплачувалась зарплата ОСОБА_3 . Чому нема запису в трудовій книжці про переведення ОСОБА_4 на повну ставку сторожа їм не відомо і це напевне помилка попереднього керівника школи. І відповідальність за це лежить виключно на попередньому керівнику навчального закладу, а не на них, бо вони жодних наказів про прийняття на роботу чи звільнення не приймали. А на протязі 2017- 2018 навчального року ОСОБА_5 отримувала зарплату як сторож, а не як сторож і прибиральниця.

Представник Семенівського НВК також в судовому засіданні заперечила проти позову. Наголосила, що позивачка була звільнена правомірно у зв`язку із скороченням посад. Також повідомила, що у період часу з якого Ковальську було повідомлено про звільнення нею було прийнято на роботу одну особу на посаду завгоспа і про цю вакансію вона позивачку не повідомляла. А позивачку звільнила 04.09.2018 року вже після призначення завгоспа 01.09.2018 року, тобто на момент звільнення вакантних посад у них вже не було. І вона приймаючи завгоспа ще не знала коли будуть звільнені сторожі. Також наголосила, що вона працює директором з жовтня 2018 року, а до того часу була певний період в.о. директора і вона особисто не приймала позивачку до роботи та не переводила її на будь-які посади, а це було зроблено попереднім керівником. Записи в трудовій також мали бути здійснені попереднім керівником, а не нею, як і накази про переведення. Наказів їй попередній керівник не передавала і в школі їх немає. В подальшому подала заяву про продовження розгляду справи без її участі.

Суд вислухавши позивача, її представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Фактичні обставини встановлені судом:

Позивачку було прийнято на посаду сторожа 0,5 ставки та прибиральниці 0,25 ставки в Семенівську ЗОШ згідно наказу №14 від 01.09.1999 року (а.с.6)

Починаючи з вересня 2017 року по вересень 2018 року позивачка отримувала зарплату перебуваючи на посаді сторожа (повна ставка) в Семенівському НВК І-ІІ ступенів і вона не отримувала в цей період зарплати на посаді прибиральниці, що не заперечувалось нею в судовому засіданні та підтверджується відомостями про тарифікацію наявними у відділі освіти (а.с.54-58).

Крім того і представник відділу освіти і представник НВК в судовому засіданні зазначили, що в них відсутній наказ про переведення ОСОБА_1 в 2017 році з посади «сторожа 0,5 ставки та прибиральниці 0,25 ставки» на повну ставку сторожа. Директор НВК ствердила, що вона ще не була на той час директором НВК і їй не відомо чи такий наказ видавався і де він зараз може бути, бо попередній директор його їй не передавала. Представник відділу освіти зазначила, що їм такі накази з 2017 року у зв`язку із змінами в законодавстві, взагалі не передаються із навчальних закладів, а надається тільки тарифікація із зазначенням працівників та їх посад. Та вони на підставі даних тарифікацій здійснюють нарахування та виплату зарплат. Що ніким не спростовано під час розгляду справи.

В.о. директора винесла попередження про можливе звільнення з посади сторожа в серпні 2018 року, ще 08.06.2018 року і в даному попередженні відсутня відмітка, що ОСОБА_1 з цим ознайомлена (зворотня сторона а.с.50).

Також встановлено, що позивачку було звільнено з посади сторожа Семенівського НВК І-ІІ ступенів згідно наказу №19-к від 04.09.2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с.6 та а.с.48) і в наказі відсутня відмітка, що ОСОБА_1 з ним ознайомлена. Також відсутні будь-які відомості, що вона відмовлялась його отримати чи знайомитись із його змістом.

Наказ про звільнення було видано 04.09.2018 року директором Семенівського НВК на виконання Наказу начальника відділу освіти про скорочення штатних посад сторожів у зв`язку із встановленням камер відео спостереження від 05.09.2018 року (а.с.47), який було видано на підставі розпорядження голови Городенківської РДА від 05.09.2018 року (а.с.28-46),що ніким не спростовано в судовому засіданні. Тобто за день до видачі наказу начальником відділу освіти та розпорядження голови РДА.

На даний час в Семенівському НВК відсутні посади сторожів після видачі розпорядження голови Городенківської РДА та наказу начальника відділу освіти від 05.09.2018 року, копії яких є в матеріалах справи, що також ніким не спростовано.

З березня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центрі зайнятості після звільнення із Семенівського НВК, що стверджено нею під час судового засідання та підтверджується інформацією з центру зайнятості (а.с.52).

Також встановлено та ніким не спростовано, що 01.09.2018 року було прийнято в Семенівському НВК І-ІІ ступенів на посаду завгоспа іншу людину не запропонувавши ОСОБА_1 зайняти вакантну посаду. І як ствердила директор НВК в судовому засіданні, позивачці ця посада не була запропонована після повідомлення про вивільнення, а станом на 04.09.2018 року вже не була вакантною.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому суд приходить до переконання, що керівником Семенівського НВК не було виконано вимог по належному дотриманні норм законодавства при звільненні ОСОБА_1 з посади сторожа 04.09.2018 року, оскільки з часу винесення попередження про можливе звільнення з посади сторожа ОСОБА_1 в серпні 2018 року, нею не було запропоновано позивачу будь-якої вакантної посади в Семенівському НВК і в супереч вищезазначеним нормам законодавства було прийнято 01.09.2018 року іншу людину на вакантну посаду завгоспа Семенівського НВК. Також директором НВК не було надано доказів того, що ця посада не могла бути запропоновано ОСОБА_1 в силу якихось обставин або що вона відмовилась від запропонованої посади.

Крім того не заслуговують на увагу твердження директора НВК, як на підставу у відмові в позові, що 04.09.2018 року вже не було вакантних посад у НВК, а 01.09.2018 року вона ще не знала коли будуть звільнені сторожі, оскільки обов`язком керівника було запропонувати позивачу усі вакантні посади починаючи з моменту попередження про звільнення і до часу звільнення.

У зв`язку із чим суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити в частині визнання незаконним наказу про звільнення та запису в трудовій книжці.

Судом критично оцінюються твердження позивачки та її представника, що її було тільки частково звільнено з посади сторожа і вона має продовжити працювати на посаді прибиральниці. Оскільки нею не подано жодного доказу, що вона виходила на роботу в Семенівський НВК після отримання наказу про звільнення з посади сторожа 04.09.2018 року. Як і не надано доказів, що вона виконувала роботу прибиральниці в даному НВК протягом 2017-2018 навчального року і отримувала за це зарплату. І не надано доказів, що її відповідачі не допускали до роботи на посаді прибиральниці після 04.09.2018 року чи не здійснили виплати зарплати за виконану нею роботу в цей час. Як і не подано доказів, що вона зверталась до будь-кого з приводу не допуску на роботу на посаді прибиральниці в Семенівському НВК починаючи із вересня 2017 року чи не виплату зарплату за виконану роботу на цій посаді починаючи з вересня 2017 року.

Також судом критично оцінюється і твердження позивача в позовній заяві про неможливість стати на облік в центр зайнятості, внаслідок неправильного запису в трудовій книжці про звільнення, бо нею не подано жодного доказу відмови у поставленні на облік в центрі зайнятості. А під час розгляду справи вона ствердила, що знаходиться на обліку з березня 2019 року і це підтверджується інформацією наданою Городенківською районною філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 13.03.2019 року де зазначено, що ОСОБА_1 «перебуває на обліку в Городенківській філії Івано-Франківського ОЦЗ» (а.с.52).

Тому з приводу вимог позивачки про стягнення суми коштів за вимушений прогул суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Ч.2 даної статті передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Ч.4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що позивач не ставить вимоги в позові про поновлення на попередній роботі та, що позивачем не доведено того, що вона продовжувала працювати протягом 2017-2018 навчального року на посаді і сторожа (повна ставка) і прибиральниці на 0,25 ставки, як і не доведено в якому розмірі вона отримувала зарплату на протязі 2017-2018 навчального року на посаді прибиральниці, та не підтверджено, що після 04.09.2018 року вона виконувала роботу сторожа чи прибиральниці та, що її не допустили до виконання обов`язків на даній посаді, чи не здійснили виплати зарплати за виконану роботу прибиральниці чи сторожа після 04.09.2018 року, зважаючи, що суд немає права виходити за межі позовних вимог, а твердження позивача та її представника, що доказом цього є виключно відсутність запису в трудовій книжці про звільнення з посади прибиральниці, не спростовує встановлені фактичні обставини по справі, тому суд приходить до переконання, що слід відмовити в задоволенні позову в частині про стягнення грошових коштів за вимушений прогул, як в безпідставній.

Питання судових витрат вирішується згідно вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі наведенного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати наказ Семенівського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Городенківської районної ради Івано-Франківської області від 04.09.2018р. та запис 7 від 04.09.2018р. в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення ОСОБА_1 з роботи сторожа незаконним.

Стягнути з Семенівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступнів дошкільний навчальний заклад» Городенківської районної ради Івано-Франківської області судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Місцезнаходження відповідача Семенівського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Городенківської районної ради Івано-Франківської області - вул. Галицька,54, с. Семенівка, Городенківський район, Івано-Франківська область.

Місцезнаходження відповідача відділу освіти Городенківської районної державної адміністрації - вул. Шевченка,77, м. Городенка, Городенківський район, Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складене 06.09.2019 року.

Суддя: Гайдич Р. М.