П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року місто Київ

справа № 757/18949/19-ц

провадження №22-ц/824/9725/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Кравець В.А., Стрижеуса А.М., за участю секретаря - Довгополої А.В.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Савенко Русланом Васильовичем,

на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 24 квітня 2019 року, постановлену у складі судді Писанець В.А.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРРОТ «Будівельні Матеріали» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач ТОВ «КЕРРОТ «Будівельні матеріали» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу в сумі 22772564 грн.77 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року задоволено заяву представника позивача ТОВ «КЕРРОТ «Будівельні Матеріали» про забезпечення позову.

Накладено арешт на майно, у тому числі на частку у розмірі 25 % у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Шамраївське» та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_1 і знаходяться у неї чи в інших осіб.

Заборонено органам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань (в т. ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань) здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно частки у розмірі 25% у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Шамраївське», , адреса: 09061, Київська обл., Сквирський район, село Руда, вул. Будівельна, будинок 16, номінальною вартістю 444133,75 грн., яка належить ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник відповідача - адвокат Савенко Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановлена з істотним порушенням прав і законних інтересів відповідачки ОСОБА_1 та інших осіб, а також прийнята з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній сказі зазначає, що позивачем було навмисно подано не всі докази до суду разом із заявою про вжиття заходів забезпечення позову. За домовленістю ТОВ «КЕРРОТ «Будівельні матеріали» та ОСОБА_1 термін дії договору було продовжено до 31 грудня 2019 року, а тому строк повернення такої допомоги не настав, а відтак не має жодних порушень прав ТОВ «КЕРРОТ «Будівельні матеріали» зі сторони ОСОБА_1 як позичальника, що свідчить про безпідставність подання заяви про забезпечення позову та її задоволення судом першої інстанції.

Крім цього вжиті заходи забезпечення позову порушують права та законні інтереси й інших осіб, оскільки майно, на яке накладено арешт відповідачу не належить.

21 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі, згідно умов якого, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 частку в статутному капіталі ТОВ «Шамраївське» та сплатив продавцю її вартість в розмірі 444 133, 75 грн. Того ж дня відбулись Загальні збори учасників ТОВ «Шамраївське», на яких прийнято рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на продаж частки в статутному капіталі товариства, затверджено новий склад учасників товариства та затверджено нову редакцію статуту товариства, з урахування відчуження частки на користь ОСОБА_2 .

На момент постановлення оскаржуваної ухвали вже існувала ухвала у справі №757/16214/19-ц, якою було накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_1 до подачі позову до суду, що судом першої інстанції враховано не було.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача -адвокат Савенко Р.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача ТОВ «КЕРРОТ «Будівельні Матеріали» заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову ТОВ «КЕРРОТ «Будівельні Матеріали» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції керуючись ст.ст. 149-154 ЦПК України виходив із того, що майно на яке просить накласти арешт позивач належить відповідачу ОСОБА_1 , а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «КЕРРОТ «Будівельні Матеріали» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за договорами поворотної фінансової допомоги №ФД/115 від 7 червня 2018 року та №ФД/219-17 від 19 грудня 2017 року у сумі 22 772 564,77 грн.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 22 772 564,77 грн., колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, у тому числі частку у розмірі 25% у статутному капіталі товариства, яка належить відповідачу ОСОБА_1 , є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, у тому числі грошові кошти, а відтак суд дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактичним власником частки у статутному капіталі ТОВ «Шамраївське», на яку накладено арешт, є ОСОБА_2 , який придбав у ОСОБА_1 частку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21 березня 2019 року, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відчуження частки в статутному капіталі товариства має наслідком зміну засновників товариства, що відповідно до законодавства потребує державної реєстрації змін до установчих документів.

Відповідно до ч.5 ст.89 ЦК України зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації.

Оскільки відомості щодо учасників товариства та розмір їх часток підлягають включенню до єдиного державного реєстру, право власності на частку виникає з моменту державної реєстрації.

На момент постановлення ухвали судом першої інстанції і на даний момент у Єдиному державному реєстрі одним із засновників ТОВ «Шамраївське» значиться ОСОБА_1 , частка якої складає 25%.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про накладення арешту на частку у розмірі 25 % у статутному капіталі товариства, що належить відповідачу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що внаслідок накладення арешту на частку у статутному капіталі товариства, що не належить ОСОБА_1 , порушуються права третіх осіб, не заслуговують на увагу, оскільки у відповідача відсутні повноваження представляти таких осіб у цій справі.

Посилання представника відповідача на те, що постановою Київського апеляційного суду встановлено, що частка у розмірі 25 % у статутному капіталі не належить ОСОБА_1 , а тому ці обставини не підлягають доказуванню, є безпідставними, оскільки прийнята постанова не має преюдиційного значення при розгляді цієї справи, а правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду ( ч.7 ст.82 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що між сторонами спір відсутній, оскільки строк виконання відповідачем зобов`язань не настав, також не заслуговують на увагу, оскільки підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Савенко Русланом Васильовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 24 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: В.А. Кравець

А.М. Стрижеус