Справа № 565/807/19
Провадження № 2/565/384/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Зейкана І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Бірюк Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу № 565/807/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 16 121,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 3500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.2019 року о 07 год. 48 хв. відповідач керував транспортним засобом марки «Chevrolet AVEO» д.р.з. НОМЕР_1 , по м-ну Будівельників, в м.Вараш, Рівненської області, на паркувальному майданчику супермаркету «АТБ», а саме виїжджаючи з паркувального місця заднім ходом не забезпечив безпеки руху, не звернувшись при цьому за допомогою до інших осіб, що призвело до зіткнення з транспортним засобом позивача ОСОБА_1 марки «КІА SPORTAGE» номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, при тому що позивач подавав відповідачу звуковий сигнал під час протиправного руху його автомобіля. Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18.03.2019 №565/410/19 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 340 гривень. Постанова набрала законної сили 29.03.2019 року. Відтак, даною постановою встановлену вину відповідача у вчиненні зазначеного ДТП.

Послався на висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля № 0020 від 28.03.2019 року, яким визначено, що вартість матеріального збитку завданого йому, внаслідок пошкодження автомобіля «КІА SPORTAGE» становить 49 660,45 грн.

Зазначив, що ТОВ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодувало йому шкоду у сумі 22 554,71 грн, тобто не у повному обсязі.

Позивач також зауважив, що внаслідок обумовленого ДТП він зазнав негативних наслідків, а саме нервового стресу, глибоких переживань. Внаслідок чого, тривалий час у нього було порушення сну і стале відчуття тривоги. Позивач зазнав моральних страждань не лише через завдання матеріальної шкоди його майну, а через той факт, що фізичної шкоди могли б зазнати його малолітні діти. Крім того, позивач планував продати свій автомобіль, але ж внаслідок завданої йому шкоди ДТП товарна вартість його знижується фактично вдвоє. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінює в розмірі 3 500 грн.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю, за безпідставністю. Відзив обґрунтовує тим, що при ознайомленні із додатками до позову, а саме із висновком №0020 від 28.03.2019 року проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «KIA SPORTAGE» державний номер НОМЕР_2 в якому відсутня будь-яка інформація щодо попередження або обізнаності судового експерта ОСОБА_3 про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а не запрошення відповідача як зацікавленої особи на проведення технічного огляду вказаного автомобіля 19.03.2019 року експертом ОСОБА_4 та позивачем та значне завищення сум, які зазначені у вказаному висновку ставлять під сумнів належність та допустимість вказаного доказу та завданих реальних збитків позивачу. Також додав, що у висновку експерта має бути зазначено, що він, тобто експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити повністю, у своїх поясненнях послався на обставини, якими обґрунтований позов.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, проте забезпечив явку свого представника. Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та з підстав вказаних у своєму відзиві.

Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог на стороні відповідача ТзОВ «Українська пожежно-страхова компанія», будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про причини неявки не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити частково.

У судовому засіданні встановлено, що 23.02.2019 року о 07 год. 48 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , по м-ну Будівельників у м.Вараш, Рівненської області на паркувальному майданчику супермаркету «АТБ», а саме виїжджаючи з паркувального місця заднім ходом не забезпечив безпеки руху, не звернувшись при цьому за допомогою до інших осіб, що призвело до зіткнення з транспортним засобом позивача ОСОБА_1 марки «КІА SPORTAGE» номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, при тому що позивач подавав відповідачу звуковий сигнал під час протиправного руху його автомобіля. Вказані обставини підтверджуються копією постанови Кузнецовського міського суду від 18.03.2019 року. Відповідно до відмітки на постанові, вона набрала законної сили 29.03.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У судовому засіданні сторонами визнані обставини про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ТзОВ «Українська пожежно-страхова компанія» та у зв?язку з настання страхового випадку позивач ОСОБА_1 отримав страхове відшкодування у сумі 22 554,71 грн. Такі обставини також доводяться копією платіжного доручення №72 від 19.03.2019 року, відповідно до якого перераховано страхове відшкодування згідно рахунку фактури №VA00001370 від 02.03.2019р. за авто марки «КІА SPORTAGE» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Проте, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на його користь 16 121 грн., що складається з 13 951,45 грн. (як різниці між фактичними витратами на ремонт автомобіля та сумою страхового відшкодування), 2500 грн. (як послуги за проведення автотоварознавчої експертизи на підставі товарного чеку від 28.03.2019 року та акту-прийому-передачі виконаних робіт № 0020 від 28.03.2019 року), а також 225,00 грн. (за послуги автомобільного перевезення на підставі чеків від 19.03.2019 року та від 06.04.2019 року).

У позовній заяві ОСОБА_1 , доводячи розмір завданої шкоди вказує, що загальна сума понесених витрат на ремонт автомобіля становить 35 951,16 грн. На його думку розмір завданої шкоди підтверджується актом виконаних робіт №3HVA002845 від 11.04.2019 року на суму 35 951,16 грн. та висновком № 0020 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «КІА SPORTAGE», по заяві від 28.03.2019 року.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження розміру завданої шкоди суд приходить до висновку, що вони є недопустимими відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України.

Суд врахував те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону

Пунктом 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом ФДМ від 24.11.2003 року, яка встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, визначено, що вказана методика застосовується для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та для визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Таким чином, нормативно-правовими актами чітко встановлений порядок отримання доказів щодо визначення розміру матеріальних збитків та вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зокрема, ці докази повинні встановлюватись суб?єктами оціночної діяльності та відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Проте, акт виконаних робіт №3HVA002845 від 11.04.2019 року, копія якого досліджена у судовому засіданні, не відповідає вказаним вимогам, а тому відповідно до ст. 72 ЦПК України, є недопустимим доказом на підтвердження завданої шкоди. На думку суду такі документи підтверджують лише обставини про те, за якими цінами ПАТ «Волинь-Авто» надає окремі види послуг та продає запчастини, а не визначає розмір завданої шкоди згідно із вище вказаною методикою.

Статтею 106 ЦПК України передбачений порядок подачі до суду висновку експерта, складеного на замовлення учасника справи. Проте, відповідно до вимог ч.5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно із ч.7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Зі змісту копії висновку № 0020 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «КІА SPORTAGE», по заяві від 28.03.2019 року, вбачається, що у ньому відсутнє посилання на те, що він підготовлений для подання до суду, а також відсутня відмітка про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім того, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_3 показав, що на замовлення ОСОБА_1 він проводив експертне дослідження № 0020 від 28.03.2019 року, про що склав висновок. Попередження про кримінальну відповідальність опустив, оскільки у висновках експертного дослідження воно не вимагається, а зазначається лише при складанні висновку експерта. Вказав, що висновок експертного дослідження № 0020 від 28.03.2019 року не є висновком експерта.

Зважаючи на те, що висновок експертного дослідження № 0020 від 28.03.2019 року не відповідає вимогам ч.7 ст. 102 та ч.5 ст. 106 ЦПК України, а тому у суду є підстави визнати його недопустимим.

Позивачу судом в порядку, передбаченому п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України роз?яснено необхідність подачі доказів, які відповідатимуть вимогам ЦПК України, проте позивач наполягав, що на його думку ним подані усі необхідні докази.

Позивач заявляв до відшкодування у рахунок матеріальної шкоди також витрати у сумі 2500,00 грн. пов`язані з проведенням експертного дослідження та 225,00 грн. як витрати на оплату його поїздки до м. Луцька та назад у зв`язку з проведення експертизи. Проте, оскільки витрати понесені позивачем пов`язані із здобуттям доказів, які судом визнані недопустимими, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на те, що позивач доводить розмір завданої шкоди, суд приходить до висновку, що саме позивачем не подано до суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди.

Таким чином, оскільки позивачем не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності могли б підтвердити розмір завданих збитків, суд приходить до висновку, про те, що у вимозі про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю.

Що стосується позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди, то суд ураховує наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р., під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Про дотримання судом засад розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру відшкодування моральної (майнової) шкоди також звертає увагу пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

На підставі викладеного, враховуючи, що сам факт участі особи в ДТП, тобто в події, яка є апріорі небезпечною для життя та здоров`я її учасників, спричиняє виникнення в особи моральних страждань, які полягають, зокрема, у відчутті страху та необхідності докладати додаткові зусилля для відновлення попереднього стану як свого здоров`я так і свого майна, а також ту обставину, що позивач певний час був позбавлений можливості користуватись належним йому транспортним засобом, суд виходячи із засад розумності і справедливості, зменшує розмір морального відшкодування до 2000 грн., розмір якого слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені і підлягають задоволенню частково. У частині стягнення з відповідача на користь позивача, матеріальної шкоди, слід відмовити за недоведеністю, та частково стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково у розмірі 10,19%, тому саме у такому співвідношенні, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при подачі позову, а саме у сумі 78,30 грн.

Керуючись ст.ст.23, 1167, 979, 1194 ЦК України, ст.ст.81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки відмовити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 78 грн. 30 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22 серпня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 .

Представник відповідача: ОСОБА_7, АДРЕСА_3 .

Третя особа: ТОВ «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: м.Київ, вул..Кирилівська, буд.40.

Головуючий суддя І.Зейкан