Справа № 310/1168/19
2-к/310/1/19
У Х В А Л А

Іменем України

14 серпня 2019 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

за участі секретаря судового засідання Артьоменко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську клопотання Адміністрації міського округа Луховиці Московської області про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Луховицького районного суду Московської області від 28.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за орендною платою, неустойки, розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

До Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання Адміністрації міського округа Луховиці Московської області про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Луховицького районного суду Московської області від 28.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за орендною платою, неустойки, розірвання договору оренди земельної ділянки.

На виконання вимог ч. 1ст. 467 ЦПК України судом 19.02.2019 повідомлено ОСОБА_1 про надходження зазначеного клопотання та запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

В передбачений ч. 1ст. 467 ЦПК України строк від ОСОБА_1 до суду письмових заперечень на клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення російського суду не надходило.

Ухвалою суду від 27.03.2019 клопотання Адміністрації міського округа Луховиці Московської області про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Луховицького районного суду Московської області від 28.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за орендною платою, неустойки, розірвання договору оренди земельної ділянки призначено до судового розгляду на 23.04.2019 року.

ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 23.04.2019 року, 27.05.2019 року, 14.06.2019 року та 14.08.2019 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання (згідно відомостей, наданих ГУ УДМС України в Запорізькій області).

За вимогами ч. 1ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Згідно відомостей ГУ УДМС України в Запорізькій області місце реєстрації ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5ст. 467 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не порушено питання про перенесення його розгляду.

Питань про перенесення розгляду даного клопотання до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути клопотання без участі ОСОБА_1 відповідно до ч. 5 ст.467 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані документи, дійшов до наступного.

Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду, регулюються гл. 1 розд.І Х ЦПК України, розділом V Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України № 1092/5/54 від 27 червня 2008 року зі змінами, внесеними наказом № 29/5/2 від 11 січня 2016 року (далі - Інструкція) з урахуванням умов Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеною державами-членами Співдружності Незалежних держав у м. Мінську 22 січня 1993 року, учасницями якої є Україна і Російська Федерація, яка була ратифікована Верховною Радою України із застереженнями, (далі Конвенція) Україна взяла на себе зобов`язання визнавати і виконувати рішення, постановлені на територіях держав-учасниць Конвенції.

Частиною 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Судом встановлено, що рішенням Луховицького районного суду Московської області, яке згідно довідки набрало законної сили 02 жовтня 2018 року та на території Російської Федерації не виконувалось, зобов`язано стягнути з ОСОБА_1 на користь Адміністрації міського округу Луховиці Московської області суму орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 01.10.2010 року № 1066 в розмірі 1 025 343 рублі 39 копійок та пеню за прострочку в розмірі 256 754 рублі 20 копійок, а всього на суму 1 282 097 рублів 59 копійок.

Згідно ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно судової практики, яка викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Згідно п. 15 Постанови роз`яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з`ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Як вбачається з рішення Луховицького районного суду Московської області від 28.08.2018 року відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Також з рішення вбачається, що суду було відомо про те, що відповідач ОСОБА_1 є іноземним громадянином та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 6 Конвенції передбачено, що Договірні Сторони надають одна одній правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, їх вручення.

Згідно зі статтями 10, 11 Конвенції, запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані її мовою або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на ці мови. В іншому випадку вона передає документи одержувачеві, якщо він згодний добровільно їх прийняти. Вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою запитуваної установи, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність належного повідомлення відповідача у справі через головні територіальні управління юстиції, або дипломатичними каналами відповідно до норм Конвенції, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 є громадянином іншої держави та має постійне місце реєстрації на території України, про що було відомо Луховицькому районному суду Московської області.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.468 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Відповідно до п. б ст.55 Конвенції, у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не був присутнім при ухваленні рішення Луховицького районного суду Московської області від 28.08.2018 року у зв`язку з тим, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи та в матеріалах справи відсутні відомості про його належне повідомлення щодо часу та місця розгляду справи, доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій у відношенні ОСОБА_1 на території України не пред`являлося, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 53, 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах держав членів СНД від 22.01.1993, ст. ст.260-261,352,354,467, п. 2 ч. 2 ст.468, ст.469 ЦПК України, суд -

П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання Адміністрації міського округа Луховиці Московської області про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Луховицького районного суду Московської області від 28.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за орендною платою, неустойки, розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду О.В. Маринін