КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9553/2019
Справа № 363/2554/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Баличевої М.Б. в м. Київ 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивував тим, що 06 березня 2018 року по вул. Будівельників (друга), 43 с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю легкового автомобіля Mini Cooper д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та легкового автомобіля Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано майнової шкоди. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 194/04-18 від 16 квітня 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 172526,13 грн., вартість матеріального збитку - 18395,09 грн. За проведення дослідження та складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку позивач сплатив 1400 грн. Крім того, позивачу завдана майнова шкода, пов`язана з евакуацією пошкодженого автомобіля, в розмірі 1200 грн., стоянку тимчасово затриманого автомобіля на майданчику тимчасового утримання в розмірі 840 грн.

Також вказував, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 26000 грн., розмір якої визначає з урахуванням душевних та психічних страждань, у кратному розмірі до співвідношення з мінімальним розміром заробітної плати 3723, із наступного розрахунку: 3723 х 7 = 26061 грн.

Просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь матеріальні збитки в розмірі 21835,09 грн., з яких 18395,09 грн. - вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, 1400 грн. - витрати за проведення дослідження та складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, 1200 грн. - витрати, пов`язані з евакуацією автомобіля, 840 грн. - витрати, пов`язані з тимчасовим затриманням автомобіля, та 26000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 47835,09 грн.; також просив покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 квітня 2019 року позов задоволено, стягнуто із відповідача на користь позивача матеріальні збитки у загальному розмірі 21835,09 грн. з яких 18395,09 грн. - вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, 1400 грн. - витрати за проведення дослідження та складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, 1200 грн. - витрати, пов`язані з евакуацією автомобіля, 840 грн. - витрати, пов`язані з тимчасовим затриманням автомобіля, та 26000 грн., моральну шкоду в розмірі 26000 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що докази, надані позивачем, які, на його думку, підтверджують належність його користування транспортним засобом та завдання йому збитків, не є такими, оскільки власником автомобіля є не позивач, а ОСОБА_3 , яка не надавала жодних повноважень позивачу представляти її інтереси в суді щодо відшкодування збитків. В зв`язку з тим, що позивач не є власником транспортного засобу, звіт про оцінку вартості матеріального збитку є неналежним доказом по справі, а оцінювач навіть не мав правових підстав проводити оцінку майна іншої особи без її згоди.

Вказувала, що помилковим є висновок суду щодо того, що наданий переклад копії договору оренди автомобіля від 08 липня 2016 року, який нібито укладений між орендодавцем та власником та юридичною особою «Greenland Resouree OU» є належним доказом. Сам документ надано позивачем лише після заперечень відповідача, заднім числом. На думку відповідача, було здійснено підробку договору, про що свідчить те, що нотаріальне посвідчення було здійснено не з оригіналу договору, а посвідчено переклад копії. Тобто оригінал договору оренди нотаріально не посвідчувався. В наступне судове засідання позивач надав копії перекладу незавіреного договору оренди, укладеного юридичною особою з ОСОБА_3 , дана юридична особа надала доручення на розпорядження транспортним засобом позивачу. Вважала, що даний доказ є сфабрикованим, про що свідчить в тому числі і недотримання обов`язкової нотаріальної форми для оформлення договору оренди транспортного засобу між юридичною та фізичною особою, передбаченою ч. 2 ст. 799 ЦК України.

Зазначала, що відсутність нотаріально засвідченого договору оренди свідчить про відсутність правових підстав для забезпечення позовних вимог, що свідчить про те, що суд невірно встановив правовідносини між позивачем та відповідачем, а також невірно оцінив докази.

Представником по справі було заявлено клопотання про залучення до розгляду справи власника транспортного засобу ОСОБА_3 , в задоволенні якого суд всупереч вимогам законодавства відмовив.

Вказувала, що неналежним доказом є доручення від юридичної особи Greenland Resouree OU», яка нібито надала в управління автомобіль позивачу строком на 10 років, в тексті доручення є посилання на положення статуту, який навіть на вимогу суду позивачем надано не було, і не доведено існування самої компанії.

Вважала, що безпідставним є посилання суду на норми страхового права, які не застосовуються до незастрахованих осіб, якою є позивач.

21 червня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 , поданий представником ОСОБА_4 , згідно якого позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Посилався на те, що висновки та доводи відповідача щодо неналежного позивача у справі та застосування норм права до спірних правовідносин є хибними, не відповідають фактичним обставинам справи, доказам, закону, правовим висновкам Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах, ґрунтуються на припущеннях і домислах, викладені з перекручуванням. Відповідач не подав до суд відзив на позовну заяву і жодних доказів для доведення обставин заперечень проти позову. Оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, ухвалене на засадах верховенства права, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою від 08 серпня 2019 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки під час розгляду матеріалів справи суд дійшов до висновку, що вирішення справи в порядку письмового провадження без повідомлення осіб на підставі наявних в матеріалах справи доказів без відповідного з`ясування у сторін по справі обставин, що мають значення для повного, об`єктивного розгляду справи не є можливим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та встановлено, що 06 березня 2018 року о 17:30 в Київській області, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, к/м «Балатон», вул. Будівельників, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mini Cooper д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконалася, що це буде безпечно, не скористалася допомогою сторонніх осіб, виїжджаючи на дорогу з двору, не дала дорогу автомобілю Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по проїзній частині. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а. с. 9 - 10).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 194/04-18 від 16 квітня 2018 року, складеному ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 , складає 18395,09 грн. (а. с. 11 - 32).

На а. с. 146 - 148 знаходиться свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане Естонською республікою, серії НОМЕР_3 , із нотаріально завіреним перекладом на українську мову, згідно якого власником транспортного засобу Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , користувач - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

На а. с. 130 - 132 знаходиться договір оренди автомобіля, складений естонською мовою у м. Таллінн, із нотаріально завіреним перекладом на українську мову, за умовами якого ОСОБА_3 , власник автомобіля Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 та юридична особа ТОВ «Greenland Resouree» уклали договір оренди автомобіля про наступне: орендодавець передає, а орендар приймає в оренду автомобіль Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 , для використання у виробничих потребах орендаря для поїздок на території Естонської Республіки та за її межами. Автомобіль також може використовуватись для особистих потреб членами правління орендаря для поїздок на території Естонської Республіки та за її межами. Для особистих потреб автомобіль можуть використовувати члени правління ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

На а. с. 33, 46 міститься довіреність, складена російською мовою, видана від імені директора юридичної особи компанії «Greenland Resouree OU» від 08 липня 2016 року у м. Києві, згідно якої юридична особа в особі директора ОСОБА_9 надає в користування ОСОБА_2 автомобіль Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 для здійснення транспортних операцій, пов`язаних з діяльністю компанії «Greenland Resouree OU» на території Росії, України, Білорусі, Молдови і Придністров?ї, та зокрема отримувати страхове відшкодування, керувати автомобілем в строки дії даної довіреності. Довіреність видано строком на 10 років до 08 липня 2025 року.

На а. с. 47 наявна довіреність № 1/12 на підтвердження повноважень від 02 квітня 2018 року, складена у м. Таллін, Естонська Республіка, видана «Greenland Resouree OU», згідно якої підтверджуються повноваження співзасновника та члена правління «Greenland Resouree OU» ОСОБА_2 на володіння, користування та керування транспортним засобом Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 , який тимчасово використовується на території України для виробничих потреб «Greenland Resouree OU» та особистого користування ОСОБА_2 згідно раніше виданої йому відповідної довіреності від 08 липня 2016 року. Підтверджено повноваження ОСОБА_2 діяти на захист речових прав на чуже майно, автомобіля Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 , у тому числі і від власника цього автомобіля відповідно до положень глави 29 ЦК України «Захист права власності».

На а. с. 38 містяться квитанції за оплату послуг евакуатора на суму 1200 грн. та за стоянку авто на суму 840 грн., на а. с. 36 - квитанція за оцінку матеріального збитку на суму 1400 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що діями відповідача заподіяно шкоди позивачу, який керував транспортним засобом Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 , його майнові права підтверджені наданими ним договорами оренди та довіреностями, розмір майнової шкоди підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку, а тому дана сума підлягає стягненню із заподіювача на користь позивача. Крім того, суд погодився з розрахунком моральної шкоди та визначено її розмір - 26000 грн. у кратному розмірі до співвідношення з мінімальним розміром заробітної плати на час подання позовної заяви до суду.

Із даними висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_1 , яка керувала належним їй транспортним засобом, у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2018 року, не заперечувалась сторонами у справі та у апеляційній скарзі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Під час розгляду апеляційної скарги відповідачем повідомлено, що позивач звертався до страховика, в якого ОСОБА_1 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, однак страхового відшкодування ним отримано не було. Дані обставини не заперечував і представник позивача.

Матеріали справи також не містять доказів отримання позивачем страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом України стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційним судом перевірено з використанням Централізованої бази даних на веб-сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України чинність полісу ОСОБА_1 станом на день дорожньо-транспортної пригоди та підтверджено чинність полісу відповідача № AK8329395, страховиком є ПРАТ СК «ВУСО».

За таких обставин пред`явлення вимог до відповідача ОСОБА_1 , яка є власником транспортного засобу, щодо якого укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, до моменту визначення обсягу відповідальності страховика, є безпідставним та передчасним.

Дані обставини були залишені поза увагою суду першої інстанції і безпідставно стягнуто із відповідача на користь позивача майнову шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що наявні в матеріалах справи докази (договір оренди, довіреності) не надають підстави для висновку, що позивачем належно доведені підстави володіння транспортним засобом, виходячи із наступного.

Пунктами 7, 12 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 встановлено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні

засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для особистого користування більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації в сервісних центрах МВС на строк, визначений відповідним органом доходів і зборів.

Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку проводиться: іноземних громадян та осіб без громадянства - сервісними центрами МВС на загальних підставах.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації автомобіля Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_2 сервісними центрами МВС України та відповідно належного володіння позивачем зазначеним транспортним засобом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 344/10730/15-ц).

Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_2 підстав для задоволення позову про відшкодування майнової шкоди.

Не можна також погодитися із висновками суду першої інстанції про задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд

визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, розмір якої позивачем визначено у семикратному розмірі у співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, а фактично погоджуючись із цим розміром, суд першої інстанції жодним чином не мотивував своє рішення та не зазначив, в чому полягають душевні страждання, які, на думку суду, поніс позивач, не дослідив обставини, які підлягають дослідженню згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Оскільки позивачем не підтверджені майнові права на автомобіль та заподіяння моральної шкоди в заявленому розмірі, підстави для відшкодування моральної шкоди на його користь також були відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги 1057,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 квітня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_5 ) судові витрати в розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.