ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/584/19 Номер провадження 22-ц/814/2219/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 16 травня 2012 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Договором, але відповідач взяті на себе зобовязання не виконує. Станом на 28 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком складає 12540,80 грн., з яких: 1708,10 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2446,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5912,43 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1400,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 573,37 грн. штраф (процентна складова). Просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 12 540,80 грн. та судові витрати у сумі 1 921,00 грн.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, разом з тим позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, що є підставною для відмови у задоволенні позову.

Із рішенням суду не погодився АТ КБ «ПриватБанк», який його оскаржив посилаючись на те, що суд безпідставно застосував строки позовної давності, не врахувавши строк дії платіжної карти.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Враховуючи ціну позову та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2012 року ОСОБА_2 заповнив та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він з ними ознайомлений та згодний.

На підставі заяви, ОСОБА_1 отримав кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного ліміту в розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Договорі.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 (дані Умов) від 06 березня 2010 року (далі Умов), позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У відповідності до п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов, при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 Умов, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач виконав взяті на себе за договором зобов`язання, надав відповідачу кредитні кошти, в розмірі встановленому Договором. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого, згідно розрахунку станом на 28 лютого 2019 року його заборгованість перед банком складає 12540,80 грн., з яких: 1708,10 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2446,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5912,43 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1400,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 573,37 грн. штраф (процентна складова).

На підставі наведеного та враховуючи положення ст.ст. 526, 1054, 625, 610, 546, 549 ЦК України суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими.

Оскільки, рішення суду в частині вищевказаних обставин сторонами не оскаржуються, виходячи із принципів змагальності (ст. 12 ЦПК України) та диспозитивної (ст. 13 ЦПК України) та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, підстави для перегляду рішення суду в частині обставин, що не оскаржуються сторонами відсутні.

Щодо застосування строків позовної давності, то колегія суддів вважає, що в цій частині суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам у справі та обґрунтовано застосував норми матеріального права.

Так, суд правильно вказав, що відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, ст.258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України, і за загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч. 1).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 16 травня 2012 року, укладеним з ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 (дата відкриття 16 травня 2012 року, термін дії 03/16).

Також суд першої інстанції вірно звернув увагу, що із розрахунку заборгованості доданого позивачем до позовної заяви, та згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором №б/н від 16 травня 2012 року, укладеним з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) з 19 лютого 2016 року відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 16 травня 2012 року, які б свідчили про переривання строку позовної давності (а.с. 9-12, 53-58).

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів приходить до переконання щодо правильності висновку суду першої інстанції, що позивачем не доведено факт вчинення відповідачем дій спрямованих на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 16 травня 2012 року після останньої сплати 19 лютого 2016 року, які б свідчили про переривання строку позовної давності.

Виходячи із доказів наданих сторонами, колегія суддів також вважає правильним, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що 17 березня 2016 року ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_2 , термін дії якої 05/19, оскільки неможливо встановити, на виконання якого договору вона видана, чи була перевипущена після закінчення дії основної (первинної) картки № НОМЕР_1 .

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду із даним позовом 19 березня 2019 року, тобто із пропуском строку позовної давності, а відповідачем була подана заява, про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції прийшов до законного висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Вірний є також висновок суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що строк дії картки до 31 березня 2016 року, а суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду України про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається із наступного дня після спливу останнього дня місяця дії картки (постанова від 19 березня 2014 року справа № 6-14цс14 та постанова від 18 червня 2014 року справа № 6-61цс 14) не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Так, у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року справа 6-14 цс14 та від 18 червня 2014 року справа № 6-61 цс14 викладена правова позиція, у якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Тобто, перебіг строку позовної давності починається: 1) щодо місячних платежів після чергового платежу 2) щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Відтак, якщо по черговому платежу сплинув строк позовної давності, то строк дії картки на сплив строку позовної давності по цьому платежу не впливає, оскільки перебіг строку позовної давності розпочинаються спочатку лише у разі його переривання (ст.264 ЦК України.

По даній справі строк позовної давності по всіх чергових платежах, в тому числі останньому, сплинув.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що з моменту укладення кредитного договору ніхто не заявив про намір його припинити, а кредит видавався на строк дії договору - не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги тому, що перебіг строку позовної давності розпочинається щодо місячних платежів після чергового платежу, а не закінчення строку дії договору.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 03 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 15 серпня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л.Карпушин

Т.В. Одринська