Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 327/426/15

провадження № 61-36297св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року у складі судді Кущ Т. М. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів Кочеткової І. В., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики у розмірі 500 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 25 березня 2014 року та 05 лютого 2015 року в простій письмовій формі ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_5 договори позики, за якими останній отримав грошові кошти у сумі 200 000 грн на строк до 20 липня 2014 року та 300 000 грн строком до 20 липня 2015 року, про що написав відповідні розписки.

В обумовлені сторонами строки, відповідач кошти не повернув, що є підставою, відповідно до статей 1046, 1049, 1050 ЦК України, для стягнення з боржника 500 000 грн. заборгованості.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики в сумі 500 000 грн, а також судові витрати у розмірі 5 000 грн, всього грошових коштів в сумі 505 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надано на підтвердження позовних вимог письмові розписки, які є належними доказами та свідчить про отримання відповідачем грошей у позику від позивача. Оригінали розписок, як докази наявності боргу знаходяться у позикодавця на руках. Наявність оригіналів розписок свідчить про наявність невиконаного зобов`язання.

Разом з тим, відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повернення суми боргу на загальну суму 500 000 грн чи його частини. Розписок або інших документів, які б свідчили про факт повернення відповідачем суми боргу частково або повністю позивачу не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог позивача та наявність правових підстав для їх задоволення.

31 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 помер.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року до участі у справі залучено правонаступників позивача - ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позикодавець заперечував факт виконання позичальником своїх зобов`язань за договорами позики, не уповноважував ТОВ «Урожай Країна» на отримання будь-яких коштів або оплати боргу в натуральній формі від боржника, боргові розписки знаходилися у кредитора, їх оригінали надані суду і долучені до матеріалів справи, у зв`язку з чим, передбачені законом підстави для висновку про належне виконання відповідачем боргових зобов`язань за спірними договорами позики відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_5 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено право відповідача на захист та принцип рівності сторін, оскільки суд першої інстанції не врахував поважність причин неявки відповідача у судове засідання, безпідставно визнав їх неповажними та розглянув справу в порядку заочного розгляду за відсутності відповідача, чим позбавив останнього можливості скористатися наданими йому процесуальними правами щодо подання доказів і заперечень на позов. Апеляційний суд, в порушення норм процесуального права розглянув справу за відсутності відповідача та його представника, при тому, що останнім було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю представника в іншому судовому процесі.

У касаційній скарзі відповідач не заперечує факт написання розписок і отримання грошових коштів, наголошує, що за домовленістю з позикодавцем повернення коштів відбувалося сільськогосподарською продукцією. На виконання домовленостей влітку 2014 року відповідач повернув позику зерном ячменю, а у 2015 році - передав сільськогосподарську продукцію ТОВ «Урожай Країна», яке в свою чергу, розрахувалося з позивачем за відвантажений ячмінь.

З метою підтвердження даних обставин, а також повного та об`єктивного розгляду справи, 09 листопада 2015 року представником відповідача до суду першої інстанції було подано клопотання про залучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи ТОВ «Урожайна Країна». Разом з тим, вказане клопотання не було розглянуто місцевим судом, що виключило можливість встановити фактичні обставини справи. На даний недолік не звернув уваги і апеляційний суд.

Обставини розрахунків судами не перевірено та не надано належної правової оцінки підставам відвантаження продукції ТОВ «Урожайна Країна».

Крім того, судами не враховано, що розписки від 25 березня 2014 року та від 05 лютого 2015 року не містять посилань на те, що відповідач отримав кошти саме в борг, що безпосередньо підтверджує факт домовленостей з позивачем про взаєморозрахунки сільськогосподарською продукцією.

Судами першої та апеляційної інстанцій не вжито жодних дій на встановлення чи спростування зазначених відповідачем обставин.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, правонаступник позивача - ОСОБА_2 , заперечує проти доводів відповідача та просить залишити ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій установили, що між сторонами існують договірні правовідносини позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, врахували встановлену статтею 204 ЦК Українипрезумпцію правомірності правочину та зробили обґрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договорами позики.

При цьому, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку обставинам і доводам, на які він посилався на підтвердження факту повернення боргу, зокрема, договору купівлі-продажу зерна ячменю від 25 серпня 2015 року, за яким ТОВ «Урожай Країна» купило у ФОП ОСОБА_5 зерно ячменю на суму 277 492, 80 грн, та правильно виходив з того, що вказаний договір не підтверджує факт виконання позичальником ОСОБА_5 його боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 , який під час розгляду справи судом першої інстанції заперечував наявність будь-яких правовідносин між ним та ТОВ «Урожай Країна», а також вказував на те, що не уповноважував жодних осіб, в тому числі вказане товариство, на отримання коштів або зерна від ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу.

Статтею 545 ЦК Українивстановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Установивши, що оригінали розписок, складених ОСОБА_5 , наявні в матеріалах справи, знаходились у позивача, що вказує на наявність невиконаного боргу, а відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повернення суми боргу або його частини (відмітка на розписці про повернення боргу, розписка кредитора про отримання боргу повністю або частково, знаходження розписки у боржника), суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, критично оцінив надані відповідачем докази та вважав їх такими, що не спростовують доводи позивача.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що факт знаходження розписок у кредитора за відсутності доказів повернення боргу свідчить про те, що борг не погашено.

Доводи касаційної скарги, що зміст боргових розписок не свідчить про наявність між сторонами правовідносин позики, що регулюються статтею 1046 ЦК України, є безпідставними та спростовуються змістом складених ОСОБА_5 розписок, у яких зазначені сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, дата отримання коштів, обов`язок позичальника повернути позику до певної дати та особистий підпис позичальника, тобто вказані боргові документи підтверджують саме правовідносини позики, а не будь-яких інших договорів.

Аргументи касаційної скарги щодо порушення прав відповідача на участь у розгляді справи та принцип рівності сторін спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що відповідач та його представник належним чином та завчасно повідомлялись про день, час, місце розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, у повній мірі користувалася наданими їм процесуальним законом правами, в тому числі щодо надання пояснень та заперечень на позов (зокрема в суді першої інстанції), подання заяв і клопотань, які вирішувались судами у встановленому процесуальним законом порядку. Під час розгляду справи судом першої інстанції обговорювалось клопотання сторони відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи - ТОВ «Урожайна Країна» та у його задоволенні судом відмовлено за безпідставністю (а.с. 48 зв - 49).

Сторона відповідача належним чином повідомлялась про розгляд справи в обох інстанціях та відповідач у повному обсязі мав можливість реалізувати надані йому законом процесуальні права щодо спростування доводів позовної заяви, подання доказів та доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх заперечень. Доводи апеляційної скарги, викладені відповідачем в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції перевірені апеляційним судом у повній мірі та належним чином, висновки щодо яких мотивовано викладено у постановленій цим судом ухвалі.

Право відповідача на участь у розгляді справи, подання доказів та надання пояснень було у повній мірі реалізовано, як на стадії розгляду справи судом першої інстанції шляхом подання заперечень на позов з відповідними доказами, так і на стадії апеляційного перегляду судового рішення, а розгляд справи в суді першої інстанції за його відсутності та ухвалення заочного рішення не призвело до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки ґрунтуються на необхідності переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року до розгляду справи в касаційній інстанції, то виконання цих рішень, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року, зупиненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська