ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1624/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Комунального підприємства «Південно-Західні тепломережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2019 року,

встановив:

У травні 2019 року Комунальне підприємство «Південно-Західні тепломережі» (далі - Підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з теплопостачання.

Підприємство зазначило, що на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №12679 від 19 лютого 2015 року позивач надає ОСОБА_1 і ОСОБА_2 комунальні послуги з теплопостачання до кв. АДРЕСА_1 . Відповідачі не оплачують житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором і законом, у зв`язку з чим за період з 1 травня 2016 року до 1 травня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 18 954 грн 82 коп. Оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 прострочили виконання зобов`язання з оплати цих послуг, то вони мають сплатити позивачеві 2 824 грн 88 коп. інфляційних нарахувань і 890 грн 74 коп. трьох процентів річних від простроченої суми.

За таких обставин Підприємство просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на свою користь 22 670 грн 44 коп. боргу за послуги з теплопостачання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2019 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Підприємства 18 954 грн 82 коп. заборгованості за надані послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період з 1 травня 2016 року до 1 травня 2019 року, 2 824 грн 88 коп. інфляційних нарахувань, 890 грн 74 коп. трьох процентів річних, а всього - 22 670 грн 44 коп., і по 960 грн 50 коп. судового збору з кожного.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не проводили оплату за спожиті послуги в установлені строки, внаслідок чого з них на користь позивача підлягає стягненню вказана заборгованість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі оплачують послуги з теплопостачання відповідно до умов договору, разом із тим, Підприємство в односторонньому порядку змінило тарифи нарахування плати за комунальні послуги та неправомірно нарахувало борг, а розмір інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми не доведений. Суд не з`ясував усіх обставин справи, незаконно розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Підприємство подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував норми ст.ст. 322, 360 ЦК України, які підлягали застосуванню, та не дотримався приписів ст. 81 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання підлягає зміні, а в частині стягнення інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми - скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.

Крім того, в силу ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що кв. АДРЕСА_1 , належить відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному.

Підприємство є виконавцем послуг з теплопостачання, тобто теплопостачальною організацією.

Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 12 липня 2007 року №730 передано Орендному підприємству «Західна котельна», правонаступником якого є Підприємство, функції з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, гарячого водопостачання, їх поточного ремонту та аварійно-технічного обслуговування будинків, у тому числі житлового будинку по АДРЕСА_2 .

19 лютого 2015 року між Підприємством і ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №12679, за умовами якого теплопостачальна організація зобов`язалася своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також у випадку передачі теплопостачальній організації функцій з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж теплопостачання, гарячого водопостачання проводити відповідно їх технічне обслуговування, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором та відповідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року №630 із змінами та доповненнями (п. 1).

У пункті 9 договору сторони визначили, що при оплаті спожитих послуг розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі вносяться споживачем не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно п. 17 договору у разі несвоєчасного внесення плати за послуги споживач зобов`язався сплачувати пеню, інфляційні та 3% річних у встановленому законом і цим договором розмірі.

У період з 1 травня 2016 року до 1 травня 2019 року Підприємство надавало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 послуги з теплопостачання, натомість, останні не оплатили їх у повному розмірі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 18 954 грн 82 коп.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами у справі.

Статтею 67 ЖК України установлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-ІV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) є різновидами житлово-комунальних послуг (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону №1875-ІV).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №1875-ІV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За змістом п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону №1875-ІV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі отримували послуги з теплопостачання відповідно до тарифів, які були встановлені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року №1171, із змінами, внесеними постановою від 9 червня 2016 року №1101, та рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 29 листопада 2018 року №968.

У свою чергу, вартість послуг з обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання визначалася на підставі рішень Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 25 квітня 2013 року №312 і 23 лютого 2017 року №145.

За змістом ст. 31 №1875-ІV та ст. 5, 6 Закону України від 9 липня 2010 року №2479-VІ «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» тарифи на комунальні послуги є категорією змінною. Їх розмір може бути змінений як сторону збільшення, так і в сторону зменшення, в залежності від обсягу економічно обґрунтованих витрат виробника/виконавця на вироблення/надання житлово-комунальних послуг, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси тощо.

Укладаючи договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №12679 від 19 лютого 2015 року (а.с. 8-10), сторони визначили, що у разі зміни тарифів споживач сплачує надані послуги за новими тарифами (п. 6). Разом із тим, договір не містить умов про необхідність внесення змін до цього договору або укладення нового договору в разі зміни тарифів на комунальні послуги.

Посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на те, що в період з 1 травня 2016 року до 1 травня 2019 року тарифи на послуги з теплопостачання залишалися незмінними, внаслідок чого позивачем неправильно обчислена заборгованість з оплати за спожиті послуги, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до умов договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №12679 від 19 лютого 2015 року (п. 1) відповідачі взяли на себе зобов`язання оплачувати теплопостачальній організації послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж теплопостачання та гарячого водопостачання.

Рішеннями Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 25 квітня 2013 року №312 і 23 лютого 2017 року №145 (а.с. 12-16) встановлені тарифи на ці послуги, згідно яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні були щомісячно сплачувати Підприємству: у період з 1 травня 2016 року до 1 березня 2017 року - 12 грн 36 коп. (61,8х0,2), з 1 березня 2017 року до 1 травня 2019 року - 15 грн 14 коп. (61,8х0,245), - вартості послуги з обслуговування внутрішньобудинкових мереж.

Та обставина, що в довідці Підприємства про розмір заборгованості за послуги з теплопостачання (а.с. 7) ця складова платежу названа як «Внутрянка», не змінює правової природи нарахованої суми як оплати за спожиті послуги.

Доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про неправомірне стягнення з них вартості послуги з обслуговування внутрішньобудинкових мереж є безпідставними.

Отже Підприємство правомірно нарахувало відповідачам плату за послуги з теплопостачання за період з 1 травня 2016 року до 1 травня 2019 року в сумі 24 278 грн 86 коп., із яких ОСОБА_1 і ОСОБА_2 добровільно сплатили 5 324 грн 04 коп.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі не здійснювали плату за надані Підприємством комунальні послуги в повному обсязі, внаслідок чого з них на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 18 954 грн 82 коп.

В цій частині рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, вирішуючи питання про порядок стягнення вказаної заборгованості, а також про стягнення інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми, суд припустився помилки.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Підприємство надавало відповідачам комунальні послуги, пов`язані з утриманням та збереженням належного їм на праві спільної часткової власності житлового приміщення.

За таких обставин нарахована заборгованість має бути покладена на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до частки кожного у праві спільної власності на нерухоме майно, тобто в рівних частках.

Отже з відповідачів слід стягнути борг за послуги з теплопостачання в розмірі по 9 477 грн 41 коп. з кожного (18954,82:2).

У цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

В силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як передбачено ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що після одержання відповідачами послуг із теплопостачання в останніх виникло грошове зобов`язання з їх оплати. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 прострочили виконання цього зобов`язання, тому вони мають нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За умовами договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №12679 від 19 лютого 2015 року (п. 9) при оплаті спожитих послуг розрахунковим періодом є календарний місяць, а відповідачі зобов`язалися вносити ці платежі на рахунок Підприємства не пізніше 10 числа, що настає за розрахунковим.

Отже зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за цим договором визначені періодичними платежами, кожний із яких має свій строк виконання, тому за кожним із платежів виникає окреме зобов`язання.

Із довідки про розмір заборгованості за послуги з теплопостачання (а.с. 7) слідує, що протягом листопада 2016 року - квітня 2019 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 оплачували ці послуги частково. При цьому матеріали справи не містять даних про розмір простроченого відповідачами зобов`язання по кожному з платежів і тривалість прострочення. Також у справі відсутній будь-який розрахунок заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов Підприємства в цій частині не доведений і не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову Підприємства в частині вимог про стягнення інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, тобто справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

В силу ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ціна позову у справі (22 670 грн 44 коп.), не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначений ст. 7 Закону України від 23 листопада 2018 року №2629-VII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (1 921 грн). Отже ця справа є малозначною та могла бути розглянута судом у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, разом із тим, відповідачі не заперечували проти такого розгляду справи та не зверталися до суду першої інстанції з клопотанням про виклик сторін у судове засідання.

Твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції порядку розгляду справи не відповідають процесуальному закону.

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов Підприємства заявлено з ціною 22 670 грн 44 коп. і задоволено щодо відповідачів у рівних частинах на суму 18 954 грн 82 коп., тобто на 83,61% (18954,82х100:22670,44).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуються пільгами щодо сплати судового збору, а тому з них на користь Підприємства слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 803 грн 07 коп. з кожного (1921х83,61%:2). У свою чергу, Підприємство має відшкодувати ОСОБА_1 472 грн 28 коп. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги (2881,50х(100-83,61)%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2019 року про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання змінити, а про стягнення інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми скасувати та в цій частині вимог ухвалити нове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Південно-Західні тепломережі» (місцезнаходження - 29025, місто Хмельницький, вулиця Курчатова, 17/1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 36123019) 9 477 гривень 41 копійку заборгованості за послуги з теплопостачання та 803 гривні 07 копійок судового збору, а всього - 10 280 гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 4 грудня 2002 року Хмельницьким міським відділом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області) на користь Комунального підприємства «Південно-Західні тепломережі» (місцезнаходження - 29025, місто Хмельницький, вулиця Курчатова, 17/1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 36123019) 9 477 гривень 41 копійку заборгованості за послуги з теплопостачання та 803 гривні 07 копійок судового збору, а всього - 10 280 гривень 48 копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Південно-Західні тепломережі» (місцезнаходження - 29025, місто Хмельницький, вулиця Курчатова, 17/1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 36123019) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 472 гривні 28 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 45