Ухвала

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/16724/16-ц

провадження № 61-28810св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада

2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Черевка П. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 08 лютого 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок і отримала кредитну картку «Універсальна». АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання

банківських послуг виконав у повному обсязі. Відповідач не повернула своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на

01 квітня 2015 року має заборгованість у розмірі 40 793,13 грн.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 40 793,13 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач мала можливість розпоряджатися його грошовими коштами, тобто доказів отримання відповідачем кредитної картки, як і доказів того, коли саме, в який спосіб та у якій сумі вона розпорядилась грошовими коштами позивача. Не доведено належними доказами розмір заборгованості. Не зазначено, коли така заборгованість виникла, які внески робила відповідач на погашення заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості, тіло кредиту станом на 01 квітня 2015 року складає

28 757,25 грн, проте позивач надавав відповідачу можливість користуватися грошовими коштами у межах кредитного ліміту у розмірі 8 000,00 грн, а доказів збільшення розміру кредитного ліміту або виникнення заборгованості за овердрафтом позивачем не надано.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 16 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом від 08 лютого 2013 року б/н у загальному розмірі 40 793,13 грн, з яких: 28 757,25 грн - тіло кредиту; 8 295,86 грн - відсотки за користуванням кредитом; 971,30 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 350,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована складова); 1 918,72 грн - штраф (процентна складова). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що факт отримання кредитної картки зафіксовано фотографуванням, а доказом користування кредитною карткою є

виписка із рахунку, із якої вбачається, що відповідач не лише знімала грошові кошти, але й частково погашала заборгованість, отже, дії з погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що апеляційним судом порушені норми процесуального права, що потягло ухвалення незаконного рішення, адже суд дослідив нові докази, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не зазначив у своєму рішенні, які саме норми процесуального законодавства порушив суд першої інстанції, який ухвалив рішення на підставі наданих позивачем доказів, та якою нормою ЦПК України передбачено, що суд має з власної ініціативи витребувати додаткові докази у позивача, якщо дійде висновку, що наданих доказів недостатньо для задоволення позову.

У лютому 2018 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому заявник просив відхилити вказану касаційну скаргу та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада

2017 року призначити на 02 жовтня 2019 року до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик