РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/933/19

Справа № 510/1067/19

14.08.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на:

- житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, що розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належали померлому на підставі державних актів на земельні ділянки.

За життя померлий ОСОБА_3 склав заповідальне розпорядження від 14 липня 2015 року посвідчене Орлівською сільською радою Ренійського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі за № 245, яким заповідав усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право - ОСОБА_1 , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Відповідач по справі - мати позивача та дружина померлого - у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 24 травня 2019 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, надала суду заяву, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позов визнає в повному обсязі та проти його задоволення не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на:

- житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, що розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належали померлому на підставі державних актів на земельні ділянки.

За життя померлий ОСОБА_3 склав заповідальне розпорядження від 14 липня 2015 року посвідчене Орлівською сільською радою Ренійського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі за № 245, яким заповідав усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право - ОСОБА_1 , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто ОСОБА_1 прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса.

Відповідач по справі - мати позивача та дружина померлого - у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 24 травня 2019 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності померлого ОСОБА_3 , підтверджують звернення позивача у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, копію заяви відповідача про відмову від спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею - 42,90 кв.м, загальною площею - 68,00 кв.м., літ. а - підвал, літ. Б - гараж, літ. В - літня кухня, літ. Г, Д, Ж, З - сараї, літ. Е - навіс, літ. І - вбиральня, 1-3 огорожа, 4 - споруда.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на земельні ділянки серія ОД № 008380 (площею 1,6443 га, кадастровий номер - :01:003:0140 ).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), державний акт на земельну ділянку серія ОД №469324 (площею 0,2500 га, кадастровий номер - :02:002:0273 ).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої - введення особистого селянського господарства, державний акт на земельну ділянку серія ЯК № 469334 (площею 0,0186 га, кадастровий номер - :02:002:0269 ).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова