КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/8764/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 754/3571/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Лугового Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року, постановлене у складі судді Галась І.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , який в ході розгляду справи було збільшено, щодо стягнення заборгованості в розмірі 148 833 грн. 45 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 07 травня 2015 року між ним, як адвокатом, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4363/10, виданого Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, згідно рішення від 25.11.2010 року №209, та ОСОБА_2 було укладеного угоду про надання правової допомоги.

Позивачем було виконано в повному обсязі на належним чином умови угоди, однак відповідачем було порушено зобов`язання щодо сплати позивачу додаткового гонорару. Пунктом 5.1 угоди встановлено, що адвокат приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: представляє інтереси клієнта в компетентному суді апеляційної інстанції у цивільній справі № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

На виконання зазначеного пункту угоди позивачем було підготовлено апеляційну скаргу та заперечення проти апеляційної скарги у цивільній справі № 754/4353/14-ц (номер провадження апеляційної інстанції 22-ц/796/8088/2015), представлено інтереси відповідача по цій справі у судових засіданнях в Апеляційному суді м. Києва. Зазначає, що в суді першої інстанції також був представником відповідача по цій справі. За результатами розгляду цивільної справи № 754/4353/14-ц Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення, яким залишив без змін рішення суду першої інстанції щодо визнання за відповідачем права приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.1 угоди в день отримання коштів та/або рухомого/нерухомого майна у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, клієнт сплачує адвокату додатковий гонорар в розмірі 10% від присудженої на користь клієнта грошової суми та/або ринкової вартості рухомого/нерухомого майна. За відповідачем було зареєстровано на праві власності нерухоме майно, а саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , 1/2 земельної ділянки загальною площею 0,0984 га, що розташована в АДРЕСА_2 ; 1/2 нежитлових приміщень №№ 1,2,3 (групи приміщень № 15 ), загальною площею 38,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 нежитлових приміщень №1,2 (групи приміщень № 11 ) - студія засмаги, загальною площею 39,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_5 а. Позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності з заявою про визначення ринкової вартості зазначеного нерухомого майна та відповідно до розрахунків, наведених позивачем, загальний розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідачем на підставі п.3.1 угоди, становить 148 833 грн. 45 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд визнати недійсною угоду про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року, підписану нею та адвокатом Хахулою М.О.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів залишено без задоволення. Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди про надання правової допомоги недійсною та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу Хахул и М.О. - задоволено, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним і необґрунтованим, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та дослідженим в судовому засіданні доказам.

Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що він, як позивач, не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо представництва інтересів ОСОБА_2 у цивільній справі про розподіл майна подружжя в якості адвоката, а не як фізична особа у розумінні ч.1 ст. 40 ЦПК України.

Судом не було враховано вимоги ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 40, 42 ЦПК України, які передбачають, що повноваження адвоката можуть бути також підтверджені довіреністю, наданою фізичною особою для представництва її інтересів в суді. Висновок суду першої інстанції про те, що в довіреності, виданій адвокату, повинні бути зазначені реквізити свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та реквізити договору про надання правової допомоги, не ґрунтуються на вимогах закону, так як такі вимоги не передбачені жодним нормативним актом.

Зазначає також, що неправильним є висновок суду про те, що обставина, яким чином були посвідчені його повноваження у цивільній справі, має значення для вирішення спору про стягнення з відповідача на його користь додаткового гонорару адвоката.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бурнашев П.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши думку учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з березня 2014 року в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній власності подружжя та стягнення коштів, які є спільною власністю подружжя. Вказаний позов до суду був поданий представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який також здійснював представництво інтересів позивача при розгляді справи в суді першої інстанції.

На підтвердження повноважень ОСОБА_1 як представника ОСОБА_2 була надана нотаріально посвідчена довіреність від 18 грудня 2013 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року позов було задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 555 500 грн., нежитлові приміщення № № 1, 2, групи приміщень 11, що знаходяться за адресою АДРЕСА_5 (Літера А), у БСПО № 40 , вартістю 733 500 грн.; нежитлові приміщення № 1, 2, 3 групи приміщень № 15 , що знаходяться за адресою АДРЕСА_4 (Літера А ), вартістю 682 000 грн.; земельну ділянку НОМЕР_3, АДРЕСА_2 , Громадська організація Садівниче товариство «Зазим`є-1», вартістю 207 900 грн.; грошові кошти (доходи) в сумі 16800 грн., отримані від здачі в оренду об`єкта спільної сумісної власності сторін.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 вартістю 277 750 грн.; 1/2 частину нежитлових приміщень № № 1, 2, групи приміщень 11 , що знаходяться АДРЕСА_5 ( Літера А) , у БСІІО № 40 , вартістю 366 750 грн.; 1/2 частину нежитлових приміщень № 1, 2, 3 групи приміщень АДРЕСА_13 ), вартістю 341 000 грн.; 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою Київська область, Броварський район, Громадська організація Садівниче товариство «Зазим`є - 1» , вартістю 103 950 грн.; 1/2 частину доходу у розмірі 8400 грн., отриманого від здачі в оренду об`єкта спільної сумісної власності сторін - квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину доходу у розмірі 8 400 грн., отриманого від здачі в оренду об`єкта спільної сумісної власності сторін.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя право власності на наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 277 750 грн.; 1/2 частину нежитлових приміщень № № 1, 2, групи приміщень 11, що знаходяться АДРЕСА_5 (Літера А), у БСПО № 40 , вартістю 366 750 грн.; 1/2 частину нежитлових приміщень № 1, 2, 3 групи приміщень № 15, що знаходяться АДРЕСА_4 Літера А ), вартістю 341 000 грн.; 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою Київська область, Броварський район. Громадська організація Садівниче товариство «Зазим`є-1», вартістю 103 950 грн.; 1/2 частину доходу у розмірі 8400 грн., отриманого від здачі в оренду об`єкта спільної сумісної власності сторін - квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

07 травня 2015 року між адвокатом Хахулою М.О., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4363/10, виданого Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, згідно рішення від 25 листопада 2010 року №209, та фізичною особою ОСОБА_2 ( клієнтом), було укладено угоду про надання правової допомоги, відповідно до п.5.1 якої адвокат приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: представляє інтереси клієнта в компетентному суді апеляційної інстанції у цивільній справі № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Відповідно до вимог п. 3.1 угоди, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у наступному розмірі та у такі строки: в день підписання цієї угоди клієнт сплачує гонорар адвокату в розмірі 4000 грн.; в день отримання коштів та/або рухомого / нерухомого майна у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, клієнт сплачує адвокату додатковий гонорар в розмірі 10% від присудженої на користь клієнта грошової суми та /або ринкової вартості рухомого / нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках цивільної справи № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, ОСОБА_1 було підготовлено апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року. Апеляційна скарга була підписана представником позивача ОСОБА_1 та вказано, що копія довіреності наявна в матеріалах справи.

До апеляційного суду було також подано заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3 по справі № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, які були підписані позивачкою ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 10 червня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволені частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1305 грн. та витрати на проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 2214 грн.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 08 жовтня 2015 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі № 754/4353/14-ц ( а.с. 26, т. 1).

Згідно звіту про оцінку майна № RS18 -160222-004, здійсненого оцінювачем ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» ОСОБА_6 22 лютого 2016 року на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 902 176 грн. 92 коп. Відповідно, ринкова вартість Ѕ частини вказаної квартири становить 451 088 грн. 46 коп. ( а.с. 27-55, т. 1).

01 березня 2016 року адвокат Хахула М.О. склав акт часткового приймання-передачі правової допомоги до угоди про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року та направив його ОСОБА_2 для підписання. Відповідно до вказаного акту загальна вартість наданої правової допомоги адвоката за цим актом складає 45 108 грн. 85 коп. ( 10% від вартості присудженого майна 451 088 грн. 46 коп.). Вказаний акт ОСОБА_2 не підписаний ( а.с. 56, т. 1).

14 березня 2016 року ОСОБА_1 направив на адресу Деснянського районного суду м.Києва позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення з неї на його користь грошових коштів в розмірі 45 108 грн. 85 коп. Посилався на те, що він повністю виконав умови угоди про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року. Відповідач не виконує умов п. 3.1 угоди щодо сплати на його користь додаткового гонорару в розмірі 45 108 грн. 85 коп., чим порушує його права, а порушені права підлягають судовому захисту.

19 травня 2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь додатковий гонорар в загальному розмірі 90 953 грн. 75 коп.

Збільшення позовних вимог обґрунтовував тим, що 08 жовтня 2015 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі № 754/4353/14-ц за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на Ѕ частину нежитлових приміщень літера А групи приміщень АДРЕСА_16 ( а.с. 117, т. 1)

Згідно звіту про оцінку майна, здійсненого оцінювачем ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» ОСОБА_6 04 травня 2016 року на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість вказаних приміщень становить 697 340 грн. ( а.с. 121-139, т. 1).

18 березня 2016 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на Ѕ частину земельної ділянки НОМЕР_3 в Садівничому товаристві « Зазим`є-18» Броварського району Київської області, на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі № 754/4353/14-ц ( а.с. 119, т. 1)

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, здійсненого оцінювачем ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» ОСОБА_7 18 березня 2016 року на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість земельної ділянки становить 219 558 грн. ( а.с. 140- 160, т. 1).

10 травня 2016 року адвокат Хахула М.О. склав акт часткового приймання-передачі правової допомоги до угоди про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року та направив його ОСОБА_2 для підписання. Відповідно до вказаного акту загальна вартість наданої правової допомоги адвоката за цим актом складає 45 844 грн. 90 коп., що становить 10% від вартості присудженого майна : 1/2 частини нежитлових приміщень (697 340/ 2/ 100 * 10 = 34 867 грн.) та 1/2 частини земельної ділянки (219 558/2/100*10= 10 977 грн. 90 коп.) Вказаний акт ОСОБА_2 не підписаний ( а.с. 161, т. 1).

29 червня 2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог на суму додаткового гонорару в розмірі 57 879 грн. 70 коп., всього просив стягнути 148 833 грн. 45 коп. ( а.с. 100-102, т. 2), посилаючись на те, що 06 червня 2016 року за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на Ѕ частину нежитлових приміщень № 1,2 ( групи приміщень № 11) - студія засмаги по АДРЕСА_5 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі № 754/4353/14-ц ( а.с. 103, т. 2).

Згідно звіту про оцінку майна, здійсненого оцінювачем ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» ОСОБА_7 06 червня 2016 року на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість вказаних нежитлових приміщень ( студії засмаги) становить 1 157 594 грн. ( а.с. 107-124, т. 2).

23 червня 2016 року адвокат Хахула М.О. склав акт часткового приймання-передачі правової допомоги до угоди про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року та направив його ОСОБА_2 для підписання. Відповідно до вказаного акту загальна вартість наданої правової допомоги адвоката за цим актом складає 57 879 грн. 70 коп., що становить 10% від вартості присудженого майна (1/2 частини нежитлових приміщень) : 1 157 594/2/100*10=57 879 грн. 70 коп. Вказаний акт ОСОБА_2 не підписаний ( а.с. 126, т. 2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за угодою про надання правової допомоги в розмірі 148 833,45 грн., суд першої інстанції посилався на те, що протягом судового розгляду позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не було надано належних доказів на підтвердження того, що він здійснював представництво інтересів свого клієнта - ОСОБА_2 по цивільній справі №2- 20/2015 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, саме на підставі договору (угоди) про надання правової допомоги.

Разом з тим, з матеріалів цивільної справи №2-20/2015, апеляційної скарги (підписаної представником позивача на підставі довіреності, копія якої наявна в матеріалах справи) вбачається, що повноваження ОСОБА_1 , як представника, посвідчувалися лише довіреністю від 18.12.2013 року, без посилання на угоду про надання правової допомоги. За таких обставин позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Проте погодитись у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції неможливо, враховуючи наступне.

На підтвердження повноважень, як представника позивача ОСОБА_2 , Хахула М.О. надав суду копію довіреності від 18 грудня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колядою О.П., зареєстрована в реєстрі за № 1705. Відповідно до вказаної довіреності, ОСОБА_2 в силу досягнення попередньої усної домовленості та на підставі попереднього усного договору з представниками, цією довіреністю надала повноваження ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які діють окремо один від одного, бути її представниками перед фізичними та юридичними особами, зокрема, в судах України, включаючи стадії апеляційного і касаційного провадження та виконання рішень, перегляду рішення, ухвали, постанови.

07 травня 2015 року між адвокатом ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 ( клієнтом), було укладено угоду про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1 якої клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу з погоджених правових питань та у погоджених обсягах згідно з розділом 5 даної угоди. Клієнт зобов`язується прийняти надану правову допомогу та оплатити гонорар за її надання на умовах та в порядку, який визначений цією угодою.

Відповідно до пункту 1.2 вказаної угоди, початок належного виконання адвокатом своїх зобов`язань згідно п.1.1 цієї угоди здійснюється з моменту підписання даної угоди.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України ( в редакції 2004 року) представником в суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: 1) довіреністю фізичної особи; 2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника.

Частиною 4 ст. 42 ЦПК України ( в редакції 2004 року) передбачено, що повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи) уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов`язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Враховуючи вимоги вищевикладених норм, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що участь адвоката Хахули М.О. у розгляді справи в суді апеляційної інстанції на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 18 грудня 2013 року, в якій відсутнє посилання на угоду про надання правової допомоги, свідчить про його участь у справі як представника, і зазначене позбавляє його права на отримання гонорару адвоката від особи, інтереси якої він представляв.

У пунктах 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Таким чином, та обставина, що адвокат Хахула М.О. на стадії апеляційного провадження приймав участь як представник ОСОБА_2 на підставі наявної у матеріалах цивільної справи нотаріально посвідченої довіреності від 18 грудня 2013 року, не може бути підставою для неоплати наданої ним правової допомоги з боку клієнта ОСОБА_12 , оскільки факт укладення між адвокатом та клієнтом угоди про надання правової допомоги від 07 травня 2015 року не спростовано. За змістом ст. 42 ЦПК України ( в редакції 2004 року) повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватись не лише ордером, до якого додається витяг із договору, а й довіреністю фізичної особи.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 у вказаній частині колегія суддів вважає обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь додаткового гонорару у розмірі 148 833 грн. 45 коп., виходячи з наступних обставин.

Згідно із частинами першою та п`ятою статті 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У частині першій та третій статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Як встановлено з матеріалів справи і відповідач ОСОБА_12 не заперечувала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що між нею та адвокатом Хахулою М.О. було укладено угоду про надання правової допомоги, зокрема, для здійснення представництва інтересів клієнта у справі про розподіл майна подружжя в суді апеляційної інстанції.

Згідно п. 5.1 угоди про надання правової допомоги, адвокат приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: представляє інтереси клієнта в компетентному суді апеляційної інстанції у цивільній справі № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Таким чином, відповідно до змісту даної угоди про надання правової допомоги, вона була укладена виключно для здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 адвокатом Хахулою М .О. в суді апеляційної інстанції. Отже, об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги на стадії апеляційного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п.5.1 даної угоди адвокатом Хахулою М.О. було складено та подано 07 травня 2015 року апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у цивільній справі № 754/4353/14-ц в частині поділу майна та доходу від підприємницької діяльності; складено заперечення на апеляційну скаргу відповідача у вказаній справі ОСОБА_3 , що були підписані ОСОБА_2 , а також адвокат приймав участь у судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва 10 червня 2015 року.

За результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Апеляційним судом м. Києва 10 червня 2015 року було ухвалено рішення, яким рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року скасовано в частині розподілу судових витрат та ухвалено нове рішення, в іншій частині рішення районного суду - залишено без змін.

Відповідно до змісту п. 3.1 угоди, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у наступному розмірі та у такі строки: в день підписання цієї угоди клієнт сплачує гонорар адвокату в розмірі 4000 грн.; в день отримання коштів та/або рухомого / нерухомого майна у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, клієнт сплачує адвокату додатковий гонорар в розмірі 10% від присудженої на користь клієнта грошової суми та /або ринкової вартості рухомого / нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що основний гонорар в розмірі 4000 грн. від ОСОБА_2 він отримав, про що видав квитанцію.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом та суттю договірних правовідносин.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, оплата наданих послуг здійснюється у розмірі, строки та в порядку встановлених договором.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Вимоги до форми та змісту договору про надання правової допомоги, закріплено статтею 27 зазначеного Закону.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, свобода договору про надання правової допомоги не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання правової допомоги шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг ( висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 462/9002/14-ц від 12 червня 2018 року).

Враховуючи складність справи, по якій адвокатом була складена апеляційна скарга та заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , приймаючи до уваги, що адвокат Хахула М.О. був знайомий з матеріалами справи, оскільки брав участь в суді першої інстанції, готував клопотання, заяви та промову в судових дебатах в суді першої інстанції, де викладав усі основні аргументи на користь позивача; участь в одному судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва 10 червня 2015 року, то отриманий адвокатом Хахулою М.О. основний гонорар в розмірі 4000 грн. за здійснення представництва інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, є розумним та враховує витрачений адвокатом час.

З огляду на викладені вимоги ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», обсяг правової допомоги, який було передбачено п. 5.1 угоди та фактично надану правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що встановлення додаткового гонорару в розмірі 10% від присудженої на користь клієнта грошової суми та/або ринкової вартості рухомого/нерухомого майна - не відповідає визначеним законом критеріям щодо порядку обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), розумності та врахування витраченого адвокатом часу. Визначений п.3.1 угоди додатковий гонорар ставиться в залежність виключно від змісту рішення суду ( присудженого на користь клієнта майна), а не в залежність від обсягу наданих адвокатом послуг.

Як вбачається з актів часткового приймання-передачі наданої правової допомоги, складених адвокатом Хахулою М.О. та не підписаних ОСОБА_2 , від 01 березня 2016 року, від 10 травня 2016 року та від 23 червня 2016 року, в кожному із цих актів зазначено про ту ж саму правову допомогу: адвокат представив інтереси клієнта в Апеляційному суді м. Києва у цивільній справі № 754/4353/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Відповідно до складених позивачем актів, вартість правової допомоги обчислена ним у розмірі 10% від вартості присудженого на користь ОСОБА_2 майна, зареєстрованого в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно, на підставі висновків про вартість майна, складених оцінювачами на замовлення ОСОБА_1 .

Таким чином, за своїм змістом і правовою природою додатковий гонорар, визначений п. 3.1. угоди та обчислений в зазначених актах, не є ціною договору ( платою за надані послуги) в розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення, кількість та вартість присудженого на користь клієнта майна), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Враховуючи викладене, за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження виконаних робіт/ наданих послуг, що були б відображені в актах приймання-передачі робітвід 01 березня 2016 року, 10 травня 2016 року та від 23 червня 2016 року, з конкретизацією кожної вчиненої дії, яка б полягала у наданні правової допомоги, вартість якої визначена позивачем на загальну суму 148 833 грн. 45 коп., відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення додаткового гонорару адвоката відповідно до пункту 3.1 договору про правову допомогу від 07 травня 2015 року в сумі 148 833 грн. 45 коп.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду щодо застосування норм матеріального і процесуального права та підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , виклавши її у редакції цієї постанови.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.