Номер провадження: 22-ц/813/3391/19
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області

-про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

27.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначала, що СВ Київським ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове слідство по кримінальному провадженню відомості про яке внесено до ЄРДР № 0001306 від 21.03.2015 року за ознаками частини1 статті 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2018 року визнано бездіяльність слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області. Після 42 місяців досудового розслідування , рішення по справі не прийнято, жодній особі про підозру не повідомлено, права її родини від скоєння кримінального правопорушення не захищені та не поновлені.

Посилаючись на вимоги ст. 56 Конституції України, частини 2 ст.23, 1174 ЦК України просила суд стягнути за рахунок Держави Україна, з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000.00 грн.

09.11.2018 року у відзиві відповідач ГУ ДКСУ в Одеській області зазначає про безпідставність заявлених позовних вимог у зв`язку з чим ГУДКСУ в Одеській області, просить у позові відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Одеській області Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про його скасування з прийняттям постанови, про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУНП в Одеській області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2018 року - без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини5 ст.268 ЦПК України , в редакції, яка набула чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення,ухваленого за відсутності учасників справи , є дата складання пового судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

З цих підстав, датою складання цього судового рішення є 21.08.2019 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає ті ж самі підстави щодо стягнення моральної шкоди, що і в позовній заяві. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції застосував норми ст.1167 та ч.2 ст.1176 ЦК України, які не підлягають застосуванню у даних правовідносинах. Дані правовідносини регулюються ст. 1174, 1176 ч.6 ЦК України.

Одночасно посилається на те, що на протязі більш, як 3 роки, жодної процесуальної дії по кримінальній справі не здійснено.

У відзиві на апеляційну скаргу Національна поліція в особі Головного управління національної поліції в Одеській області зазначає, що до загальних підстав деліктної відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодуванню моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди;протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина.

Ухвала слідчого судді не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦК України, що висловлена Верховним Судом України в рішенні від 04.07.2018 року по справі № 641/2328/17.

У відзиві зазначається, що ОСОБА_1 не доводить якою саме бездіяльністю, якими посадовими особами спричинена їй моральна шкода, в чому вона полягає та з яких міркувань визначила її розмір.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї дійшла наступного.

Встановлено, що слідчим відділом Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню відомості про яке внесено до ЄРДР № 0001306 від 21.03.2015 за ознаками ч. 1, ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М. від 17.04.2015 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо не здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні за №0001306, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПЕК України строк задоволено та визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, зобов`язано останнього розглянути клопотання ОСОБА_1 від 08.04.2015 року у визначений строк та надати обґрунтовану відповідь про що повідомити заявника.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси Борщовим І.О. від 03.11.2015 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність процесуального керівника з приводу не розгляду клопотання та зобов`язано процесуального керівника прокурора Прокуратури Київського району м.Одеси Форманюка В.В. відповідно до вимог ст.. 220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.10.2015 року з винесенням процесуального рішення у випадку часткової або повної відмови в задоволенні клопотання.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси Тонконоженко М.М. від 21.06.2016 року визнано бездіяльність слідчого СВ Київського ВП м.Одеси ГУНП в Одеській області незаконною і зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.06.2016 року в рамках кримінального провадження № 0001306,

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси Іванчук В.М. по справі № 520/5252/15 провадження № 1-кс/520/337/18 від 30.01.2018 визнано бездіяльність слідчого СВ Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області та зобов`язано вчинити певні дії.

Відмовляючи в задоволені заявлених вимог, районний суд виходив з недоведеності заподіяння ОСОБА_1 факту моральної шкоди оскільки ухвали, на які вона посилається, як на бездіяльність посадових осіб, були підставою для поновлення її права, не співпадають із поняттям незаконного рішення або бездіяльності органу досудового розслідування та підставою для відшкодування шкоди в розумінні ст.130 УПК України та ст.1174 ЦК України, які передбачають обов`язковість заподіяння шкоди внаслідок такого незаконного рішення або незаконної бездіяльності.

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 1167 ЦК України, передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Виходячи з вищезазначеного позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Положеннями ст. 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди ними органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до етапі 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень,

відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування вказаного виду відповідальності є

в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Посилання на вимоги ст. 1174 ЦК України самі по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки не доведено протиправність поведінки посадових осіб.

Наявність кримінальної справи та прийнятих слідчим судом ухвал, без належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування щодо відшкодування моральної шкоди.

В силу п.7 ч.1 ст. 56 КПК України потерпілий протягом кримінального провадження має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст.96 ч.1 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до статті 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Державна казначейська служба України та її територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлює Держаний бюджет України або державу.

Статтею 23 БК України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 23-1 статті 2 БК України єдиний казначейський рахунок - рахунок, викритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного рахування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні

Таким чином, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, до якого заявлені позовні вимог, не уособлює Державний бюджет України чи Державну казначейську службу України, а є окремою юридичною бою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, не заявила до неї жодної вимоги та фактично ототожнили Головне управління Державної, казначейської служби України в Одеській області з Державним бюджетом України та з особою, яка спричинила шкоду, що суперечить матеріалам справи, та нормам чинного законодавства.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367,368,374, 375,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,- ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра