Справа № 368/49/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю заявника (боржника) ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду та просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановленого ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 04.02.2015 року у справі №368/49/15-Ц, обґрунтовуючи заяву наступним.

ВДВС Кагарлицького РУЮ Київської області, наразі Кагарлицький районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області, звернулося до суду із поданням, у якому просило винести ухвалу якою тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції перебувають виконавчі провадження № 44740554 та № 44740631 про стягнення з нього на користь УПФУ в Кагарлицькому районі заборгованість на загальну суму 1926,58 грн.

За наслідком розгляду подання ДВС, Кагарлицький районний суд виніс ухвалу від 04.02.2015р. у справі 368/49/15-ц, у якій прийшов до висновку про задоволення подання, шляхом тимчасового обмеження мене, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням.

В свою чергу він вважає, що на теперішній час відсутні підстави для обмеження його у виїзді за кордон, виходячи з наступного.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, рішення іншого органу посадової особи, - до виконання зобов`язань.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (ч. 5 ст. 441 ЦПК України).

У випадку ж виконання божником зобов`язань, із врахуванням вимог статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року (із подальшими змінами та доповненнями), у разі закінчення виконавчого провадження, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, в тому числі тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Враховуючи ту обставину, що він сплатив наявний борг, на підставі якого йому було обмежено у праві виїзду за кордон, він з письмовим клопотання звернувся до ДВС у якому просив вжити необхідних заходів щодо зняття з нього тимчасово обмеження у праві виїзду за межі України.

Однак листом від 25.06.2019 року № 9385 ДВС повідомило його про те, що оскільки подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України надсилалось до Кагарлицького районного суду в рамках виконавчих проваджень ВП № № 44740554 та 44740631, які станом на 25.06.2019 року знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тому ДВС не може вирішити питання стосовно тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17-07.97 р. у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне правопорушення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Враховуючи його право, яке передбачене ч. 5 ст. 441 ЩІК України, щодо звернення до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та його право, яке передбачене ст. 33 Конституції України та ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вільно залишати територію України, вважає звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник заінтересованої особи в особі Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. Клопотань та заяв не направляв.

Представник заінтересованої особи в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. Клопотань та заяв не направляв.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у Кагарлицькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на виконані знаходилися виконавчі провадження № 44740554 та №44740631 по виконанню вимоги про сплату недоїмки №Ф 227-У від 22.05.2013 року УПФУ у Кагарлицькому районі про стягнення боргу в сумі 1194 грн. 03 коп. та виконання рішення № 404 від 04.06.2013 УПФУ у Кагарлицькому районі про стягнення боргу в сумі 732 грн. 55 коп.

Також, на виконанні у відділі перебувала вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-212-10 від 17.02.2017 року ГУ ДФС про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС боргу в сумі 19 650 грн. 91 грн. АСВП №58187170. Оскільки, заборгованість по даному виконавчому провадженню була сплачена в повному обсязі, 28.05.2019 року на підставі п.9 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року було задоволено подання Кагарлицького районного відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Згідно листа Кагарлицького районного відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області стало відомо, що боргу в сумі 19 650 грн. 91 грн. по АСВП № 58187170 була сплачена в повному обсязі.

Згідно довідки про відсутність боргу стало відомо, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надає підтвердження по ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про відсутність заборгованості до ГУПФУ по страхових внесках на 12.08.2019 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, з наступними змінами, у редакції Закону чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Статтею 441 ЦПК України передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а саме: тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

У зв`язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі статтею 441 ЦПК, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 подання державного виконавця щодо обмеження у праві виїзду за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, має обов`язково містити, зокрема, інформацію про перетинання боржником державного кордону України; обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань (пункти 1-2 розділ XIII. Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну).

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Суд вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

З погляду на словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Встановлення наявності зобов`язання у боржника, в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останнього від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність боргу, суд приходить до висновку про відсутність застосування до ОСОБА_1 такого заходу впливу як тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.. 441 ЦПК України та Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , встановленого ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 04.02.2015 року у справі № 368/49/15-ц.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Кагарлицького районного суду Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч. 1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 19.08.2019 р.

Суддя І.І. Шевченко