ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4482/19 Справа № 205/8384/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк». 17.10.2018р. ОСОБА_2 надав суду уточнену позовну заяву, в якій, зокрема, виключено зі складу відповідачів ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та, в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення № 1098-К від 30.11.2017р. з посади провідного юрисконсульта Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» за ч.1 ст.40 КзпП; зобов`язати ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», як правонаступника ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», поновити його на роботі на посаді провідного юрисконсульта ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк»; стягнути з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», як правонаступника ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», середній заробіток за час вимушеного прогулу, який станом на 19.10.2018р. складає 60 229,40 грн.;допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 749,24 грн.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що наказом від 11.05.2010р. № 110-к позивач був прийнятий на роботу до Дніпропетровської філії Акціонерного банку «Експрес-Банк» на посаду заступника начальника юридичного відділу. 01.06.2010р. Акціонерний банк «Експрес-Банк» перейменований у Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк». 20.12.2013 року позивач був звільнений з посади заступника начальника юридичного відділу у зв`язку з переведенням до Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та наказом № 853-к від 23.12.2013р. був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк». 18.08.2017р. Національний банк України надав дозвіл на реорганізацію шляхом приєднання ПАТ «АБ «Експрес-Банк» до АКБ «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою. В результаті реорганізації АКБ «Індустріалбанк» стає правонаступником усіх прав та обов`язків АБ «Експрес-Банк». Запланована дата правонаступництва - 04.12.2017 року. 25.09.2017р. позивач, а також весь особовий склад Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» отримали попередження про скорочення штату працівників від 14.09.2017 р. № 02-31/519 за підписом Голови комісії з реорганізації (комісії з припинення) «АБ» Експрес-Банк» ОСОБА_3 на підставі рішення Спостережної ради банку (протокол від 29.08.2017р. № 28), рішення Комісії з реорганізації (з припинення), протокол від 12.09.2017 р. № 2 та наказу про внесення змін до штатного розпису від 14.09.2017р. № 80, та вилучення зі штатного розпису банку займаної ним посади та про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 30.11.2017р. Наказом від 30.11.2017р. № 1098-К за підписом Голови комісії з реорганізації (комісії з припинення) «АБ «Експрес-Банк» ОСОБА_3 позивач був звільнений з посади провідного юрисконсульта Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КзпП України.

Позивач вважає його звільнення з роботи незаконним, оскільки на момент його звільнення відповідачем не було запропоновано жодної посади нового штатного розпису, зокрема, касирів, інкасаторів Дніпропетровського відділення, які були запропоновані іншим особам. Також у цей період Дніпропетровське відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» проводило набір на роботу водіїв-інкасаторів згідно з оголошеннями у пресі, а також технічних працівників.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем при вивільненні позивача з займаної посади не порушено вимог чинного законодавства, а відтак і про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «АБ «Експресбанк».

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що 11.05.2010р. його було прийнято на посаду заступника начальника юридичного відділу Дніпропетровської філії АБ «Експрес-Банк» (наказ № 110-к від 11.05.2010 року). 01.06.2010р. відповідно до рішення загальних зборів акціонерів АБ «Експрес-банк» від 21.04.2010 року найменування Акціонерний банк «Експрес-банк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-банк» (наказ № 61 від 09.06.2010 року). 20 грудня 2013 року був звільнений у зв`язку з переведенням у Дніпропетровське регіональне відділення ПАТ Акціонерний банк «Експрес-Банк» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпПУ (наказ № 375-к від 20.12.2013 року). 23 грудня 2013 року був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ Акціонерний банк «Експрес-Банк» (наказ № 853-к від 23.12.2013 року) (а.с.10-11).

Згідно наказу № 1098-к від 30.11.2017р. ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с.11).

Судом встановлено та сторонами визнається той факт, що підставою для звільнення позивача стала реорганізація ПАТ АБ «Експрес-Банк» шляхом приєднання до ПАТ акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк».

Згідно витягу з протоколу № 28 засідання спостережної ради АБ «Експрес-Банк» від 29 серпня 2017 року у зв`язку з тим, що в процесі проведення процедур реорганізації АБ «Експрес-Банк» виникла необхідність у змінах в організації виробництва і праці, які в тому числі потребують скорочення чисельності штату і штату працівників ухвалено скоротити 30 листопада 2017 року чисельність і штат працівників АБ «Експрес-Банк» у повному обсязі (а.с.43).

Згідно витягу з протоколу № 2 засідання комісії з реорганізації (комісії з припинення) АБ «Експрес-Банк» від 12.09.2017 року на виконання рішення Спостережної ради АБ «Експрес-Банк» від 29.08.2017 року № 28 було прийнято рішення про скорочення 30.11.2017 року чисельності і штату працівників АБ «Експрес-Банк» у повному обсязі (а.с.44).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що відповідачем при вивільненні позивача з займаної посади не порушено вимог чинного законодавства, а відтак і про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю України визначено підстави припинення трудового договору: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Статтею 40 КЗпП України визначено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КзпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Так, колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що 100-% скорочення і штату і чисельності працівників можливо виключно у випадку ліквідації підприємства, у випадку ж реорганізації підприємства, працівникам повинно бути запропоновано вакансії на підприємстві-правонаступнику, чого Відповідачем зроблено не було.

Крім того, 100-% скорочення і штату і чисельності працівників не відбувалося, оскільки ПАТ «АБ «Експерес-Банк» не ліквідувався а реорганізувався шляхом приєднання до ПАТ «АКБ «Індустріалбанк», тобто мали місце структурні та організаційні зміни (зміни в організації праці) у штаті обох банків.

За таких обставин колегія робить висновок про те, що під час звільнення позивача Відповідачем не було дотримано вимог ст. 39-2 КЗпПУ та не виконано належним чином його обов`язок щодо працевлаштування працівника, оскільки не було запропоновано наявну на підприємстві роботу (вакантну посаду), або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, або іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Так, відповідачем було порушено встановлений законом порядок звільнення позивача, а саме - не виконано належним чином обов`язок щодо подальшого працевлаштування позивача та не запропоновано іншої наявної на підприємстві вакантної посади, не встановлено факту неможливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, та не отримано попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації, або у випадку її відсутності згоду профспілкового представника, у зв`язку з чим наказ про звільнення підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Наслідки ліквідації і реорганізації підприємства є різними, а тому посилання відповідача на неможливість працевлаштувати позивача у реорганізованому відділенні банку суперечить частині 3 статті 36 КЗпПУ, у відповідності до приписів якої, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Аналізуючи наведенні роз`яснення і положення ЦК України, суд виходить з того, що реорганізація шляхом приєднання і ліквідація установи є різними видами припинення юридичної особи, наслідком якого (тобто припинення) в обох випадках є припинення цивільної правоздатності такої особи згідно ч.4 ст.91 ЦПК України з моменту внесення відповідного запису в єдиний державний реєстр підприємств, організацій і установ (ЄДРПОУ).

При цьому, реорганізація не є підставою для припинення дії трудового договору, якщо вона пов`язана зі зміною підпорядкування організації або під час неї не відбувається скорочення штату працівників (ч.3 і ч.4 ст.36 КЗпП України).

Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

У зв`язку з чим можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.

У ст. 240-1 КЗпПУ зазначено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

З аналізу наведених норм та правил вбачається висновок про те, що неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язано виключно з однією обставиною - ліквідацією підприємства.

У випадку ж реорганізації підприємства можливість поновлення працівника на посаді продовжує існувати, і у такому випадку працівник має бути поновлений у підприємстві-правонаступнику, яке крім отримання в порядку правонаступництва майнових прав реорганізованого підприємства отримало його обов`язки щодо працевлаштування його працівників (ч. 1 ст. 104 ЦК України), та рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено з порушенням порядку установленого законом, він має бути поновлений на попередній роботі, а саме на посаді провідного юрисконсульта, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ч. 7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Аналогічне положення міститься й у п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта ПАТ Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк».

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року по справі № 6-2261цс16 визначено, що статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

У п. 21 Постанова Пленуму ВСУ № 9 роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці згідно наданої довідки (а.с. 85), становить: вересень 2017 року - 5749,24 грн., жовтень 2017 року - 5749,24 грн., що разом складає 11498,48 грн. поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (21 + 21 = 42 дні) = 273,77 грн. Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 01.12.2017 року і по день ухвалення судом рішення, оскільки саме цей період у зв`язку з вимушеним прогулом позивач не отримувала заробітку плату. Кількість робочих днів за період з 01.12.2017 року по 13.08.2018 року (день ухвалення судом рішення) складає 424 днів (з урахуванням усіх святкових та неробочих днів за цей період).

Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнута заробітна плата за час вимушеного прогулу у розмірі 116078 грн. 48 коп., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, а тому рішення необхідно скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Уразі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1160 грн. 78 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу-задовольнити.

Визнати незаконним наказ Голови комісії з реорганізації (комісії з припинення) ПАТ Акціонерний комерційний банк «Експрес-Банк» Дідовець В.В. № 1098-к від 30 листопада 2017 року про припинення трудового договору, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного юрисконсульта Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» на підставі п. 1 ст. 40 КзПП у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта ПАТ Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк».

Стягнути з ПАТ Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 116078 грн. 48 коп., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта ПАТ Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» та в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 5749 грн. 24 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" на користь держави судовий збір в сумі 1160 грн. 78 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко