ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1918/19 Справа № 176/3645/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вмотивовуючи його тим, що 28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством Сведбанк (далі ПАТ Сведбанк), який є правонаступником акціонерного комерційного банку ТАС-Комерцбанк (далі АКБ ТАС-Комерцбанк) та товариством з обмеженою відповідальністю факторинговою компанією Вектор Плюс (далі ТОВ ФК Вектор Плюс) укладено договір факторингу, а 28 листопада 2012 року між ТОВ ФКВектор Плюс та ТОВ Кредитні ініціативи укладено договір факторингу, внаслідок укладання яких останні набули статусу кредитора/стягувача за кредитним договором №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року, який було укладено між ПАТ Сведбанк та ОСОБА_1

Зазначали, що за умовами кредитного договору №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року ОСОБА_1 отримав у кредит 12.000 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитними коштами на строк до 29 січня 2023 року.

Вказували, що банк виконав умови кредитного договору надавши обумовлені ним грошові кошти.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив порушення умов кредитного договору, погашення по кредиту не здійснює, внаслідок чого станом на 01 березня 2018 року допустив заборгованість у загальному розміру 720.411 грн.10 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 299.524 грн. 83 коп., заборгованості по відсоткам у розмірі 270.863 грн.12 коп. та заборгованості за пенею за рік у розмірі 150.033 грн.15 коп., яку просили стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив позовні вимоги, не взяв до уваги те, що він здійснював оплати за кредитом, які не відображені в розрахунку, наданому до позову, крім того позивач пропустив строк позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 30 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0315/0108/71-008 (т.1 а.с.6-9).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги по кредитним договорам ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (т.1 а.с.20-26).

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступив право вимоги по кредитним договорам ТОВ «Кредитні ініціативи» (т.1 а.с.27-40).

Внаслідок укладення вказаних договорів факторингу позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» набув статусу нового кредитора за кредитним договором №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року.

Відповідно до умов кредитного договору №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року ОСОБА_1 отримав у кредит 12.000 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитними коштами на строк до 29 січня 2023 року.

08 вересня 2014 року позивач надсилав на адресу відповідача вимогу про досудове врегулювання спору (т.1 а.с.14-19).

Вимога від 08 вересня 2014 року залишена без виконання.

Відповідачем ОСОБА_1 допущена заборгованість за кредитним договором, яка, з врахуванням уточнених позовних вимог, станом на 01 березня 2018 року становить 720.411 грн.10 коп. та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 299.524 грн.83 коп., заборгованості по відсоткам у розмірі 270.863 грн.12 коп. та заборгованості за пенею за рік у розмірі 150.033 грн.15 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив заборгованість за кредитним договором, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту та пенею, втім не погоджується з сумою заборгованості за відсотками, що підлягає до стягнення у зв`язку з наступним.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Матеріалами справи підтверджується факт укладання кредитного договору та факт наявності заборгованості за ним.

Також з матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2014 року ТОВ Кредитні ініціативи надіслало ОСОБА_1 вимогу про досудове врегулювання спору, з тексту якої вбачається, що ТОВ Кредитні ініціативи вимагає від позичальника у строк до 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги достроково повернути кредит, нараховані відсотки та неустойку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.

Колегія суддів доходить переконання, що, звернувшись із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а отже, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів.

Строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором відповідно до вимог про дострокове погашення заборгованості змінено на 08 жовтня 2014 року.

Наведених норм права суд першої інстанцій не врахував та, задовольнивши повністю позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, погодився з правомірністю продовження нарахування відсотків з моменту настання обов`язку дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором протягом розгляду справи.

Оскільки судом першої інстанції невірно було застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками станом на 01 березня 2018 року у розмірі 270.863 грн.12 коп., сума заборгованості за відсотками підлягає зміні шляхом її зменшення з 270.863 грн. 12 коп. (станом на 01 березня 2018 року) до 150.440 грн.72 коп. (з врахуванням надісланої вимоги про дострокове повернення усієї суми заборгованості), а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Таким чином рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків підлягає зміні на підставі ст.376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про пропуск строку позовної давності є хибними, оскільки з деталізованого розрахунку заборгованості, наданого позивачем до уточненого позову, вбачається, що за кредитним договором здійснювались оплати, оплата, яка передувала надісланню вимоги про дострокове повернення кредиту, була здійснена 01 листопада 2012 року, вимогу надіслано 08 вересня 2014 року, а з даним позовом ТОВ Кредитні ініціативи звернулось 03 грудня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахування здійснених ним оплат є безпідставними та спростовуються деталізованим розрахунком заборгованості.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чудовського В.А. від 22 червня 2015 року (т.2 а.с.82), яким запропоновано звернути стягнення на домоволодіння з господарськими побудовами, не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на зміну рішення в частині суми, що підлягає до стягнення, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ Кредитні ініціативи необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову в розмірі 5.999 грн.98 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а з ТОВ Кредитні ініціативи на користь ОСОБА_1 необхідно частково стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1.806 грн.18 коп., з врахуванням її часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року в частині стягнення заборгованості за відсотками змінити, зменшивши стягнуту суму заборгованості за відсотками з 270.863 грн.12 коп. до 150.440 грн.72 коп. та вважати, що загальна сума заборгованості за кредитним договором №0315/0108/71-008 від 30 січня 2008 року складає 599.998 грн.70 коп.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи судові витрати в розмірі 5.999 грн.98 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1.806 грн. 18 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.