Справа № 172/553/19
Провадження № 2/172/302/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2019 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді - Битяка І.Г.

за участі: секретаря судового засідання - Глушко О.М.

представника позивача - Кульбашного І.О.

відповідача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну договору позики, -

В С Т А Н О В И В

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона має у власності земельну ділянку, якою на підставі договору оренди користується ОСОБА_1 . Оскільки їй потрібні були грошові кошти, то вона звернулася до ОСОБА_1 з проханням позичити гроші, а він не буде виплачувати їй орендну плату за землю. 20.11.2012 року між нею та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого вона отримала грошові кошти від ОСОБА_1 Однак договір вона підписала на невигідних умовах, а саме її не влаштовує пункт договору щодо сплати відсотків у розмірі

40 % річних. Однією з умов підписання договору позики було надання довіреності від її імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на управління земельною ділянкою. Після чого відповідачем 23.08.2017 року було вчинено договір емфітевзису, де зазначено, що передача емфітевтичного права відбувається за 100000,00 грн., які ОСОБА_1 їй позичив. Таким чином, вважає, що відповідач змовився з другою стороною договору емфітевзису з наміром позбавити її права власності земельною ділянкою. Враховуючи це вважає, що домовленості стосовно грошових коштів та їх повернення вже не діють.

У зв`язку з вказаним, просить суд внести зміни до договору позики, виклавши п. 4 в такій редакції: «За весь час фактичного користування грошовими коштами позичальник зобов`язується сплатити позикодавцеві 4 (чотири) відсотки річних. Відсотки виплачуються під час остаточного розрахунку за весь період фактичного користування позиченими коштами», стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді від 17.05.2019 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Наполягав на тому, що на даний час змінилися обставини, що існували під час укладення договору позики та сторони неправильно їх розуміли. Так, позивачка вважала, що отримала позику та розраховується за неї передавши у оренду свою земельну ділянку, але у 2017 році їй стало відомо про укладений договір емфітевзису та вона вирішила розірвати договір позики.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки укладений договір позики посвідчений нотаріально, змін та доповнень до договору позики внесено не було, а укладення договору оренди не пов`язано з позикою.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

20 листопада 2012 року між ОСОБА_1 , далі - позикодавець та ОСОБА_2 , далі - позичальник укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 100000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначених цим договором.

Договір позики укладено у письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновим О.В. 20.11.2012 року.

Цим договором передбачено, що за весь час фактичного користування грошовими коштами позичальник зобов`язується сплатити позикодавцеві 40 відсотків річних. При цьому строк повернення позики визначений до першої вимоги позикодавця, який повідомляє позичальнику номер банківського рахунку для зарахування коштів.

25 травня 2019 року позикодавець ОСОБА_1 надіслав позичальнику ОСОБА_2 лист щодо припинення дії договору позики та вимоги повернення грошових коштів з належними відсотками. Зазначене свідчить про припинення нарахування відсотків за договором позики так як вважається, що строк виконання зобов`язання настав і у разі несвоєчасного повернення позики до позичальника можуть бути застосовані санкції, передбачені ст. 625 ЦК України.

Крім того між сторонами 10.12.2009 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,53 га строком на 5 років.

Вивченням змісту договору позики від 20.11.2012 року та договору оренди землі від 10.12.2009 року будь-якого зв`язку між ними не встановлено, що свідчить про те, що зазначені договори укладались незалежно один від одного за вільним волевиявленням сторін, що спростовує твердження позивача про те, що умовою надання позики була передача земельної ділянки в оренду відповідачу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статей 1046 та 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вимог статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини та оцінивши усі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідачем заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18530 грн., однак суд вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем в порушення вимог статті 137 ЦПК України не надано на підтвердження вказаних понесених судових витрат доказів щодо виконаних адвокатом робіт (акту виконаних робіт), а долучені квитанції не містять доказів фактичної передачі та зарахування грошових коштів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 627, 1046-1048 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В

1. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну договору позики відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Г. Битяк