ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3196/19 Номер провадження 22-ц/814/2241/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

За участю секретаря судового засідання: Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстр нерухомого майна та бізнесу" Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенка Р.М. про скасування рішення державного реєстратора

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2019 року про забезпечення позову, постановлену без участі сторін 11 травня 2019 року під головуванням судді Андрієць Д.Д.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 06 травня 2019 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська інноваційна компанія» про скасування рішення державного реєстратора.

У позові просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області, індексний номер: 45666019 від 22 лютого 2019 року, 16:34:18, про реєстрацію права власності на будівлі та споруди та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0,1 Га за адресою АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» (номер запису про право власності 30423439, дата та час державної реєстрації 19 лютого 2019 року, 15:51:55).

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій він просить забезпечити його шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :004: НОМЕР_3 , площею 0,1 га за адресою м АДРЕСА_1 та нежитлові будівлі та споруди , загальною площею 271,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству «Українська інноваційна компанія» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45666019 від 22 лютого 2019 року.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено заборону відчуження на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 та нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 271,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

З даною ухвалою не погодився відповідач ПАТ «Українська інноваційна компанія» та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позовних вимог.

Апелянт вважає таке рішення суду необґрунтованим, вказуючи на те, що твердження позивача про порушення норм чинного законодавства з боку відповідачів не відповідає дійсності, такі факти не встановлювалися і є лише припущення недобросовісного іпотекодавця.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області, індексний номер: 45666019 від 22 лютого 2019 року, 16:34:18, про реєстрацію права власності на будівлі та споруди та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0,1 Га за адресою АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» (номер запису про право власності 30423439, дата та час державної реєстрації 19 лютого 2019 року, 15:51:55).

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно відносно якого позивач просить застосувати заборону відчуження є предметом спору, а також, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання обґрунтованості такого висновку місцевого суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до Ст. 149 ЦПК України Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ст. 151 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позов та визначено правові наслідки недотримання зазначених вимог ( ч.9 ст. 153 ЦПК). Зокрема, заява повинна містити 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно роз?яснень, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції вказав на те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Поряд з цим, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Матеріали справи не місять жодних доказів того, що в діях відповідача, а саме: державного реєстратора, дії якого і оскаржуються позивачем, існує загроза невиконання можливого судового рішення.

Змінивши спосіб забезпечення позову з арешту на заборону відчуження місцевий суд взагалі не мотивував підстави для такої зміни та необхідності.

Враховуючи співмірність предмета позову та заходів забезпечення позову суд апеляційної інстанції вважає, що у випадку задоволення позовних вимог відсутні будь які підстави для вжиття заходів забезпечення позову з метою утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту є неспівмірним із предметом позову - про скасування рішення про державну реєстрацію права власності».

Саме таке тлумачення норм процесуального права щодо забезпечення позову у справах де позовні вимоги є схожими висловлено в Постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 127/220/19 та від 19 червня 2019 року в справі № 201/12570/18.

В ухвалі місцевий суд послався на вимоги ст. 13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду в частині ефективності заходів юридичного захисту.

Слід відмітити, що ефективність заходів юридичного захисту тісно пов`язана з іншими принципами правосуддя, такими як змагальність, рівність учасників цивільного процесу, що передбачено в ст. 6 Європейської конвенції.

В даному випадку посилання суду на ст. 13 Конвенції без врахування приписів ст. 6 Конвенції є некоректними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2019 року про забезпечення позову в частині задоволення заяви ОСОБА_1 , з ухваленням нової, про відмову у задоволенні заяви.

Питання про розподіл судових витрат, у тому числі, пов`язаних і з переглядом даної ухвали в сумі 1921 гривні 00 копійок, сплачених апелянтом ПАТ «Українська інноваційна компанія» має бути вирішено судом при ухваленні рішення по суті спору чи закінченні провадження у інший спосіб.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"- задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2019 року про забезпечення позову - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 серпня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Л.І. Пилипчук О.В. Чумак