Ухвала

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 509/746/17

провадження № 61-13872ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 89 764 гривні 65 копійок, витрат за проведення дослідження і складення звіту в сумі 1 200 гривень, витрат за складення висновку експертного автотехнічного дослідження у сумі 4 000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 05.05.2016 року ОСОБА_1 , без страхового полісу, керуючи автомобілем «LEXUS» д/н НОМЕР_1 , по автодорозі с. Сухий Лиман м. Одеса м. Чорноморськ, перед поворотом ліворуч, поза перехрестям, не впевнився у безпеці свого маневру та відсутності автомобіля «MERSEDES BENZ» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалась у зустрічному напрямку, і не надавши їй дорогу, допустив зіткнення з вказаним автомобілем, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.07.2016 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення зазначеної вище ДТП.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 28.12.2016 року по справі №509/1648/16-п вказана постанова суду першої інстанції була скасована, і провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строку притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 89764 гривні 65 копійок, витрати за проведення дослідження і складення звіту в сумі 1200 гривень, витрат за складення висновку експертного автотехнічного дослідження у сумі 4000 гривень. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, зокрема, встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП та матеріальні збитки підтверджені належними доказами.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

12 липня 2019 року ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судове рішення апеляційної інстанції та направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року визначено в розмірі 1 921,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 94 964,65 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн Х 100 = 192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа становить виняткове значення для заявника, оскільки в ній йдеться про відновлення його прав, про дійсні обставини ДТП, якій не встановлені судами попередніх інстанцій. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено, а доводи заявника не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров