ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2447/18 Номер провадження 22-ц/814/1638/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Пікуля В.П., при секретарі судового засідання: Зеленській О.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг-15» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2019 року (постановлене суддею Материнко М.О., повний текст рішення складено 19 березня 2019 року) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг-15» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками під час виконання трудових обов`язків, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року позивач ТОВ «Оптторг-15» в особі директора К. І. Шакало звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 14408,76 грн. завдану під час виконання трудових обов`язків; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 14408,76 грн. завдану під час виконання трудових обов`язків; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, понесені позивачем.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 з 21.08.2017 року по 04.09.2017 рік включно працювала у ТОВ «Оптторг-15» на посаді заступника керуючого магазином, з 04.09.2017 року по 31.01.2018 рік на посаді керуючою магазином «Делві №130» у м. Полтава, вул. Сакко 12 а, та була звільнена наказом №39-к від 21.01.2018 року. Відповідач ОСОБА_2 також працювала у ТОВ «Опторг-15» на посаді заступника керуючого магазином «Делві №130» у м. Полтава, вул. Сакко 12 а, у період з 07.09.2017 року по 14.02.2018 рік та була звільнена наказом № 64-к від 14.02.2018 р.

Для працівників магазину «Делві №130» була встановлена колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, у зв`язку із чим 07.09.2017 року між TOB «Оптторг-15» та керівником колективу магазину ОСОБА_1 був укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. По акту приймання-передачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли товарно-матеріальні цінності на загальну суму 273699,08 грн. В результаті проведеної 26.01.2018 р. комісійної позапланової інвентаризації товару магазину було виявлено нестачу товару (товарно-матеріальних цінностей) на суму 28817,53 грн. Позивач вважає, що оскільки відповідачі працювали однакову кількість часу та виконували однакову роботу, на них необхідно покласти відповідальність за відшкодування шкоди у рівних частках по 14408,76 грн. з кожного. Оскільки відповідачі добровільно відшкодувати шкоду відмовились, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2019 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг-15» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками під час виконання трудових обов`язків - відмовлено в повному обсязі.

З даним рішенням суду не погодилося ТзОВ «Оптторг-15», та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Оптторг-15» задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконне та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Від відповідачів по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останні підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохали апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 21.08.2017 року відповідач ОСОБА_1 , згідно наказу (розпорядження) ТОВ «Оптторг-15» № 685-к від 18.08.2017 року прийнята на роботу на посаду заступника керуючого магазином «Делві №130», що розташований за адресою м. Полтава, вул. Сакко,12а. Відповідно до наказу (розпорядження) ТОВ «Оптторг-15» №754-к-к від 05.09.2017 року ОСОБА_1 переведена на посаду керуючої магазином «Делві №130», що розташований за адресою м. Полтава, вул. Сакко, 12а. Згідно з наказом ТОВ «Оптторг-15» №39-к від 31.01.2018 року з ОСОБА_1 припинено трудовий договір на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 07.09.2017 року згідно з наказом (розпорядження) ТОВ «Оптторг-15» № 884-к від 06.09.2017 року прийнята на роботу на посаду заступника керуючого магазином «Делві №130», що розташований за адресою м. Полтава, вул. Сакко, 12а. Згідно з наказом ТОВ «Оптторг-15» №64-к від 14.02.2018 року з ОСОБА_2 припинено трудовий договір на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 перебувала з ТОВ «Оптторг-15» у трудових відносинах з 21.08.2017 р. по 31.01.2018 р. Відповідач ОСОБА_2 перебувала з ТОВ «Оптторг-15» у трудових відносинах з 07.09.2017 р. по 14.02.2018 р.

З посадовою інструкцією керуючого магазином та посадовою інструкцією його заступника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були ознайомлені під розписку.

Відповідно до наказу ТОВ «Оптторг-15» №56 від 07.09.2017 р. для колективу працівників магазину «Делві №130», що розташований за адресою м. Полтава, вул. Сакко, 12а було встановлено колективну матеріальну відповідальність; керівником колективу призначено керуючого магазином ОСОБА_1 , а вразі її відсутності обв`язки керівника покладаються на заступника Вітер І.І.; наказано укласти письмовий договір про колективну матеріальну відповідальність з вказаними членами колективу. Згідно з наявними у вказаному наказі підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . останні підтвердили факт свого ознайомлення з наказом та згоди з ним.

Судом встановлено, що 07.09.2017 р. на підставі вказаного вище наказу між ТОВ «Оптторг-15» в особі директора Шакало К.І. і членами колективу (бригади) магазину «Делві №130» за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а, в особі керуючої магазином ОСОБА_1 було укладено Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

07.09.2017 року складено Акт прийняття-передачі товару № 150, відповідно до якого вбачається прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 товару на загальну суму 273699,08 грн. (з ПДВ), що знаходився на маркеті Магазину №130, розташованого за адресою м . Полтава , вул.Сакко ,12а. Акт підписано ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Судом встановлено, що згідно з наказом ТОВ «Оптторг-15» №150 від 25.01.2018 року «Про проведення позапланової інвентаризації товару на магазині», 26.01.2018 року було проведено позапланову комісійну позапланову інвентаризацію товарних залишків на Магазині «Делві №130» за адресою м. Полтава, вул.Сакко ,12а за період з 07.09.2017 р. по 26.01.2018 р.

Відповідно до підписаної ОСОБА_1 ОСОБА_2 розписки (а.с. 37) вбачається, що до початку проведення інвентаризації всі видаткові і прибуткові документи на товарно-матеріальні цінності здано до бухгалтерії і всі товарно-матеріальні цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковано, а ті, які вибули, - списано на видатки.

Згідно з інвентаризаційним описом № 641 на 26.01.2018 р. встановлено нестачу товару (товарно-матеріальних цінностей) на загальну суму 28817,53 грн. (Без ПДВ) та надлишки товару на загальну суму 6970,14 грн. Вказаний інвентаризаційних опис підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_2

29.01.2018 року за результатом проведеної комісійної позапланової інвентаризації директором ТОВ «Оптторг-15» складено Протокол, з якого вбачається, що матеріально-відповідальні особи відмовились від надання пояснень причин виявленої нестачі товару; виявлений надлишок товару, який не закуповувався кваліфікований як «не оприбуткований товар у точці продажу», який підлягає оприбуткуванню на баланс ТОВ «Оптторг-15».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та належних доказів в підтвердження спричинення відповідачами прямої дійсної шкоди та її розміру. Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачі неналежно виконували свої трудові обов`язки, внаслідок чого товариству була завдана шкода, позивачем також не надано, що унеможливлює покладення матеріальної відповідальності на відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тому, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Оптторг-15».

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Статтею 130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків є протиправними діями.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

У такому ж порядку визначається матеріальна відповідальність працівників, з якими укладено договір про повну матеріальну відповідальність (статті 135-1, 135-2 КЗпП України, якщо шкода заподіяна не незабезпеченням цілості прийнятого під звіт майна, а іншими порушеннями трудових обов`язків (неналежним оформленням документів про виявлену при прийнятті матеріальних цінностей недостачу, що потягло її оплату тощо).

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст.138 КЗпП)

Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП обов`язковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Статтею 135-2 КЗпП України передбачено, що при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

З аналізу ч.2 ст.135-2 КЗпПУ вбачається, що для встановлення колективної матеріальної відповідальності та укладення з колективом відповідного договору про це, обов`язковою є наявність двох умов: колективна матеріальна відповідальність установлюються власником або уповноваженим ним органом; установлення колективної матеріальної відповідальності проводиться за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Відсутність хоча б однієї з цих умов слід вважати порушенням порядку встановлення колективної матеріальної відповідальності.

Встановлення колективної матеріальної відповідальності власником або уповноваженим ним органом, слід розуміти як факт прийняття конкретного розпорядчого акту або ухвалення відповідного рішення про встановлення такого роду відповідальності, при наявності у суб`єкта ухвалюючого це рішення необхідних повноважень на це.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 07.09.2017 року між відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Оптторг-15» було укладено Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

Відповідно до п.12 Договору про колективну (бригадну ) відповідальність від 07 вересня 2017 року підставою для притягнення членів колективу (бригади) до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням чи зіпсуттям матеріальних цінностей, а також їх знищенням або зіпсуттям через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на нестачу товару, яку вважає прямою дійсною шкодою спричиненою товариству його працівниками, розмір якої визначив загальною вартістю втраченого майна.

Разом з тим, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що керівництвом товариства після проведення інвентаризації вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, а також те, що позивачем були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, як це передбачено договорами про повну матеріальну відповідальність. Разом із цим позивачем також не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинили відповідачі, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду в цій частині, та вважає, доведення позивачем факту недостачі товарно-матеріальних цінностей, без підтвердження що недостача є наслідком винних дій відповідачів, не є підставою для покладення на останніх відповідальності по її відшкодуванню.

Відповідно до ч.1,2 ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсування матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Згідно з ч.1 ст.137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Відсутність достатніх доказів, які б підтверджували дійсний розмір завданої позивачу шкоди та вказували на наявність підстав для покладення на відповідачів відповідальності по її покриттю, є беззаперечною підставою для залишення вимог позивача без задоволення.

Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №363/1400/16-ц, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оптторг-15»- залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2019 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ П.С. Абрамов_______________ В.П. Пікуль