Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 286/1039/17

провадження № 61-28601св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом)- ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області,

третя особа за зустрічним позовом - служба у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог заяви

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити спосіб участі відповідача у вихованні дитини шляхом встановлення наступного порядку спілкування із сином: побачення з дитиною у вихідні дні кожного місяця за місцем проживання чи фактичного перебування дитини в її присутності, погоджуючи час і тривалість побачень напередодні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вони з відповідачем є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки між ними стали виникати сварки та скандали, вона разом з дитиною стала проживати окремо.

На даний час вона та ОСОБА_2 не можуть дійти згоди щодо його участі у вихованні сина, тому вважає що дане питання має бути вирішене в судовому порядку.

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити спосіб його участі у вихованні сина шляхом спілкування з ним: щотижня з 18 год. четверга до 9 год. понеділка з ночівлями за місцем його проживання, у тому числі для відвідування дитячих заходів та розважальних установ, із зобов`язанням його доставляти дитину до дитячого дошкільного чи навчального закладу у смт. Першотравневе Овруцького району; не менше двох місяців влітку для відпочинку та оздоровлення дитини; в день народження сина; необмежене спілкування дитини особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення із сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з ним; в день побачення із сином надати йому право забирати дитину з місця проживання (дитячого садка, школи ) особисто.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 08 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд визначив спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні його дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку спілкування з дитиною:

- побачення з сином кожні календарні вихідні дні місяця з 11.00 год. до 18.00 год. щодня в осінньо-зимовий період, а у весняно-літній період - до 20.00 год. із наданням батьку права особисто забирати сина з місця його проживання чи фактичного перебування та покладенням обов`язку повернення назад;

- спільний відпочинок батька з сином для оздоровлення дитини не менше одного літнього місяця;

- безперешкодне відвідування батьком сина у період хвороби, в день народження дитини та період свят за місцем проживання чи фактичного перебування дитини.

Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 .

У задоволенні решти первинного позову та зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із того, що визначений судом графік відповідатиме інтересам дитини, яка має право на спілкування з батьком, однак не може бути розлучена з матір`ю, а також інтересам сторін, які мають рівні права у вихованні дитини.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 серпня 2017 рокув частині вирішення питання щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини змінено.

Визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_3 шляхом встановлення побачень за місцем проживання дитини кожні календарні вихідні дні (субота, неділя) щомісяця, з 16 год. до 20 год., у присутності матері ОСОБА_1 , а також відвідування сина у період хвороби дитини, в день його народження за місцем проживання дитини.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що суд першої інстанції належним чином не врахував вік дитини, а також ту обставину, що дитина страждає на симптоматичну епілепсію, що зумовлює особливі потреби й дотримання режиму лікування, харчування, відпочинку. Окрім того, суд не надав належної оцінки схильності відповідача до вживання алкогольних напоїв та його поведінку в сім`ї.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення апеляційного суду порушує розумний баланс на його участь у вихованні дитини. Судом не надано належної правової оцінки відносинам, що склались між сторонами. Порядок спілкування з дитиною, визначений апеляційним судом, порушує його права, як батька, піклуватись про розвиток дитини, забезпечувати її повноцінний розвиток, оздоровлення та відпочинок.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У лютому 2018 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив,в якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано справу із суду першої інстанції.

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 23 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю у АДРЕСА_1 .

З 2011 року по лютий 2017 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Матеріали справи також свідчать, що між ними часто виникали конфлікти.

3 травня 2017 року неповнолітньому сину сторін поставлений діагноз: симптоматична епілепсія у вигляді нічних психомоторних приступів, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 5391.

Висновком органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації від 2 серпня 2017 року визначено наступний порядок участі відповідача у вихованні дитини: побачення із сином щотижня з п`ятниці з 18 години до неділі 10 години, з попереднім узгодженням деталей зустрічей (погодні умови, стан здоров`я та інші фактори, які можуть спричинити перешкоди зустрічам з дитиною).

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить про те, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Установивши, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про зобов`язання позивача не чинити перешкод відповідачу у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції, визначаючи спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , відмінний від того, який визначений судом першої інстанції, який виключає можливість спільного відпочинку батька і дитини, відвідування дитиною місця проживання батька, правильно виходив з якнайкращих інтересів дитини, враховуючи її хворобу (симптоматична епілепсія у вигляді нічних психомоторних приступів) та особу батька.

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість висновків суду спростовуються наявними в матеріалах справи, яким суд апеляційної інстанції дав належну правову оцінку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення оскаржуваного рішень судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель