Справа № 461/2516/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1228/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність головних державних виконавців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І., Медведєва О.В.,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність головних державних виконавців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по виконанню судового рішення № 461/11862/13-ц. В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що 04 квітня 2016 року ним була отримана постанова державного виконавця Медведєва О.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 50614797 по виконавчому листу №461/11862/13-ц Галицького районного суду м. Львова про стягнення солідарно з Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, старшого державного виконавця відділу ПВР управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Лабунського 400,00 гривень судових витрат на користь ОСОБА_1 . В постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження головний державний виконавець Медведєв О.М. зазначає, що заявником пропущений строк для пред`явлення виконавчого документ до виконання. З даною постановою скаржник не погоджується і вважає її незаконною. Заявник зазначає також, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року ВП №46161265, визнано неправомірною бездіяльність та дії, а також зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Мазура Г.І. вчинити виконавчі дії по ВП №46161265 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа № 461/11862/13ц.

Після уточнення своїх вимог (а.с. 169-170) ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28 березня 2016 року № 50614797 за виконавчим листом Галицького районного суду м. Львова від 17 березня 2014 року; визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Г.І. щодо невчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 46161265; визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О. В. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28 березня 2016 року № 50614797, невиконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року, невідновлення виконавчого провадження № 46161265 та невчинення виконавчих дій за виконавчим листом; зобов`язати головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Г.І. відкрити виконавче провадження № 46161265 та вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа.

Крім того, заявник просив стягнути солідарно з головних державних виконавців Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І., Медведєва О.В. 8935,75 грн судових витрат, що складаються з компенсації за відрив від звичайних занять та компенсації витрат на проїзд з місця проживання до суду.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. та його постанову від 28 березня 2016 року ВП № 50614797 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим документом - виконавчим листом Галицького районного суду м. Львова № 461/11862/13-ц від 14 березня 2014 року, постанову скасовано.

Зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 461/11862/13-ц від 14 березня 2014 року та здійснити необхідні виконавчі дії.

Стягнуто з відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати - компенсацію за відрив від звичайних занять у сумі 61 (шістдесят одна) грн 07 коп.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що його скарга є обґрунтованою та підставною, та звертає увагу на те, що після набрання законної сили ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2015, судове рішення надалі не виконується, чим порушуються його права та інтереси у виконавчому провадженні. Крім цього, не погоджується із розміром стягнутої судом компенсації за відрив від звичайних занять. Просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без розгляду та скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26.02.2019.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суду не повідомили. Тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про солідарне стягнення з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Лабунського А. В. 400,00 грн судових витрат на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 25 грудня 2013 року.

15 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав до відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області заяву про примусове виконання цього виконавчого листа, який був направлений для виконання за належністю до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. від 23 січня 2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що виданий судом виконавчий лист не відповідає вимогам закону. Копію цієї постанови разом з оригіналом виконавчого листа було направлено стягувачеві супровідним листом.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року визнано незаконною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року; визнано неправомірною бездіяльність та дії головного державного виконавця Мазура Г.І. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та зобов`язано вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц.

10 березня 2016 року ОСОБА_1 надіслав до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заяву, в якій просив відкрити виконавче провадження. До заяви додав копію ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року та виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 28 березня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц (ВП № 50614797).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) у чинній на момент прийняття постанови редакції виконавчий лист, виданий судом, може бути пред`явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Перебіг цього строку починається з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Пунктом 1 частини першої статті 23 Закону передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону).

Частиною першою статті 25 Закону визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом першим частини першої статті 26 Закону передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.

Ухвала Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року, якою визнано незаконною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 січня 2015 року; визнано неправомірною бездіяльність та дії головного державного виконавця Мазура Г.І. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та зобов`язано вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц, в апеляційному порядку ухвала не оскаржувалася. Отже, річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання розпочався 10 березня 2015 року та закінчився 10 березня 2016 року.

Встановлено, що саме 10 березня 2016 року ОСОБА_1 надіслав до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заяву, в якій просив відкрити виконавче провадження. До заяви додав копію ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року та виконавчий лист.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В., визнання неправомірною та скасування постанови від 28 березня 2016 року ВП № 50614797 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом Галицького районного суду м. Львова № 461/11862/13-ц від 14 березня 2014 року підлягають задоволенню, та відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, зобов`язав головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 461/11862/13-ц від 14 березня 2014 року та здійснити необхідні виконавчі дії.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2015 було вже визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Мазура Г.І. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу № 461/11862/13-ц від 17.03.2014 Галицького районного суду м. Львова, та зобов`язано його вчинити виконавчі дії по ВП № 46161265 щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/11862/13-ц від 17.03.2014 (а.с.7-10).

Згідно з ч. 2 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині стягнення витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту, районний суд правильно виходив з того, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів придбання проїзних документів на міжміський (приміський, міський) транспорт, про їх вартість, час перебування в дорозі. Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відсутні відомості, які б могли бути взяті судом до уваги при визначенні суми компенсації за відрив від звичайних занять у зв`язку з прибуттям до суду та вартості проїзду.

Виходячи з назви та норми статті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду. Тому час, пов`язаний з вивченням законодавства, підготовкою та написанням процесуальних документів, не підлягає компенсації в порядку, визначеному для судових витрат.

Районний суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 67,07 грн компенсації за відрив від звичайних занять у зв`язку з прийняттям останнім участі у судових засіданнях, що стверджується журналами та протоколами судових засідань.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.08.2019

Головуючий

Судді