Провадження № 2-з/522/639/19
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

03 вересня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про забезпечення позову, згідно якої просив зупинити дію наказів, винесених тимчасово виконуючим обов`язки ректора Одеського медичного університету Сухіним Ю.В. №5 від 10.12.2018 року «Про проведення службового розслідування» та №440-д «Про кадрові питання» від 26.07.2019 року; заборонити Одеському національному медичному університету вчиняти будь-які дії відносно призначення, переведення будь-яких інших осіб на посаду проректора з адміністративно-фінансової та господарської роботи університету; заборонити Одеському національному медичному університету вчиняти будь-які дії щодо скорочення посади проректора з адміністративно-фінансової та господарської роботи. Внесення змін до штатного розпису відносно такої посади.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, відзначено, що в ситуації, що скалася між сторонами справи існує велика вірогідність того, що під час судового розгляду справи, відповідачем можуть бути вчинені дії щодо призначення або переведення на посаду проректора з адміністративно-господарської або фінансової роботи Університету, внесення змін до штатного розпису, що може привести до неможливості виконання законного рішення суду та порушення прав позивача.

Заява про забезпечення позову була отримана суддею 02.09.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Дослідивши матеріали додані до заяви, суд приходить до наступного висновку.

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання противним та скасування наказу про відсторонення та відновлення попереднього становища, визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди.

Позовними вимогами позивача є: - визнати протиправним та скасувати наказ Одеського національного університету №5 від 10.12.2018 року; - визнати протиправним та скасувати наказ Одеського національного університету №440-л від 26.07.2019 року; - стягнути з Одеського національного університету середній заробіток за час вимушеного прогулу; - стягнути з Одеського національного університету середній заробіток за час відсторонення від посади; - стягнути з Одеського національного університету моральну шкоду.

Таким чином, вимоги заяви про забезпечення в частині зупинення дії наказів є тотожними позовним вимогам про скасування таких наказів, адже зупиняючи їх дію, суд фактично вирішує питання про їх незаконність.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Тож, без надання правової оцінки підставам позову, без вирішення спору по суті, неможливо вирішити питання про забезпечення позову у спосіб заявлений позивачем, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та виходить за межі встановлених підстав для забезпечення позову.

Отже, вимоги заяви про забезпечення позову в частині зупинення дії оскаржуваних наказів задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про заборону призначення, переведення посаду та скорочення посади, внесення змін до штатного розпису, варто відзначити наступне.

Необхідно наголосити на тому, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Діяльність Одеського національного університету є, зокрема, і господарською діяльністю.

Як зазначалося вище вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Заборона внесення змін до штатного розпису або ж призначення на посаду проректора, є втручанням у господарську діяльність університету.

Права осіб, пов`язаних з діяльністю Одеського національного медичного університету може бути порушено у зв`язку з втручанням у господарську діяльність, чого суд не може допустити.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 153, 353, 354, п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.Я.Бондар