Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 333/2573/16-ц

провадження № 61-11603св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційнийбанк «ПриватБанк» ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 серпня 2016 року у складі судді Боровікової А. І. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Спас О. В., Бабак А. М.,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», у подальшому назву змінено на Акціонерне товариствокомерційний банк «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»),звернувся до суду позовом, у якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за укладеним між сторонами 28 листопада 2013 року кредитним договором, яка станом на 11 квітня 2016 року становить 32 797,61 грнта складається з 16 509,18 грн - заборгованість за кредитом, 13 400,45 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 850,00 грн - заборгованість за пенею і комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 537,98 грн - штраф (процентна складова).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 листопада 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 16 509,18 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 квітня 2016 року має заборгованість 32 797,61 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 32 797,61 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги банку є обґрунтованими, відповідач порушив умови за кредитним договором, своєчасно не виконував зобов`язання, а тому з нього підлягає стягненню заборгованість у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року заочне рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 серпня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, як таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції

Ухвалою цього ж суду касаційної інстанції від 18 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що судами порушені норми матеріального права, а саме не враховано, що договір має укладатись в письмовій формі з погодженням всіх істотних умов, в анкеті-заяві істотні умови кредитного договору не визначено. Умови та Тарифи банку, які ним не підписані, також не можна вважати частиною кредитного договору.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 28 листопада 2013 рокуміж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 16 500 грн у вигляді встановленого кредитногог ліміту, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку з умовами та тарифами обслуговування кредитної карти «Кредит на всякий случай» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 11 квітня 2016 року становить 32 797,61 грн та складається з: 16 509,18 грн - заборгованість за кредитом, 13 400,45 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 850,00 грн - заборгованість за пенею і комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 537,98 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України ( в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 травня лютого 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Водночас матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку мають здійснюватись нарахування платежів.

Суди попередніх інстанцій, з порушенням наведених норм матеріального права щодо укладення кредитних договорів, безпідставно вважали, що надані позивачем Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості, включаючи тіло кредиту, відсотки, пеню та штраф.

У анкеті-заяві позичальника від 28 листопада 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків, пені і штрафу, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості, у зв`язку з чим рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині є такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 28 листопада 2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 16 509,18 грн.

Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки судом першої інстанції проведено стягнення всієї суми заборгованості на загальну суму 32 797,61 грн без поділу її на складові частини (тіло кредиту, відсотки, пеня, штрафи), з чим погодився й апеляційний суд, що унеможливлює ухвалення судом касаційної інстанції нового рішення в частині окремих складових заборгованості таким чином, щоб залишити в силі це рішення суду щодо стягнення тіла кредиту, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій належить скасувати повністю з ухваленням нового рішення про стягнення зазначеної суми заборгованості з тіла кредиту та про відмову у стягненні 13 400,45 грн процентів за користування кредитом, 850,00 грн пені та комісії, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 1 537,98 грн штрафу (процентна складова).

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1 і 10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем при зверненні в суд з позовом та при поданні апеляційної скарги сплачено 2 893,80 грн (1 378 + 1 515,80) судового збору, з яких відповідачем йому належить відшкодувати 1 456,64 грн (2 893,80 х 16 509,18 : 32 797,61).

Відповідачем при поданні касаційної скарги сплачено 1 653,60 грн, з яких позивачем йому має бути відшкодовано 821,23 грн (1 653,60 х (32 797,61 -16 509,18 ) : 32 797,61).

Таким чином, відповідачем, на якого покладається більша сума судових витрат, має бути відшкодована позивачу різниця між зазначеними сумами, що становить 635,41 грн (1 456,64 - 821,23).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 листопада 2013 року за тілом кредиту в розмірі 16 509(шістнадцять тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 18 копійок та 635 (шістсот тридцять п`ять) гривень 41 копійка у відшкодування судових витрат.

В позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів за порушення виконання зобов`язання у розмірі 16 288 (шістнадцять тисяч двісті вісімдесят вісім)гривень 43 копійок відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук