Дата документу 03.09.2019
Справа № 501/2686/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2019 року м. Чорноморськ Одеської області
Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючого судді Смирнова В.В.
секретаря судового засідання Кочкіної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області цивільну справу
відповідача: Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ»
третя особа: Професійна спілка працівників морського порту «Чорноморськ»
предмет та підстави позову: про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
учасники справи:
представник відповідача ОСОБА_2 .
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції заявника та представника позивача:
09.08.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Іллічівсткого міського суду Одеської області з позовною заявою до ДП МТП «Чорноморськ» (далі відповідач) третя особа незалежна профспілка працівників морського торговельного порту «Чорноморськ» про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 2-6).
В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на норми трудового законодавства та зазначив, що він працював в ДП «МТП «Чорноморськ» головним бухгалтером. В.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» було видано накази про зміну оплати праці в сторону їх погіршення з грубим порушенням встановленого порядку, а 31.07.2019 р. було видано наказ № 399/О-1 про припинення трудового договору і його звільнення, який він вважає незаконними та необґрунтованим, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не підтримала, надали суду відзив на позовну заяву, просили відмовити у задоволені позову (а.с. 72-74).
Представник третьої особи до судового засідання незявився, про причини неявки не повідомив, сповіщений належним чином (а.с. 100, 101-102).
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
1.Відзив на позовну заяву (а.с. 72-74);
2.Телефонограма про виклик представника третьої особи (а.с. 100);
3.Оголошення про виклик представника третьої особи (а.с. 101-102);
4.Клопотання про зупинення провадження по справі (а.с. 103).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 13 серпня 2019 року було відкрито провадження по справі.
Ухвалою від 30.08.2019 року відмовлено у задоволені клопотання про зупинення провадження по справі.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини.
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працював в ДП «МТП «Чорноморськ» на посаді головного бухгалтера Порту (а.с. 11-12).
Наказом в.о. директора порту № 447 від 04.09.2018 р. «Про зміну істотних умов праці», наказом в.о. директора порту № 552 від 30.10.2018 р. «Про внесення змін № 447 від 04 вересня 2018 року «Про зміну істотних умов праці» та наказом з особового складу № 635-О від 05.11.2018 р. працівникам підприємства, зокрема й позивачу, було встановлено нові рівні посадових окладів (а.с. 56, 59, 64).
З наказами № 447 від 04.09.2018 р. та № 552 від 30.10.2018 р. позивача було ознайомлено під особистий підпис 01.11.2018 р., а з наказом № 635-О від 05.11.2018 р. позивача ознайомлено від особистий підпис 14.11.2018 р., в усіх випадках Позивач зазначив свою незгоду (а.с. 56, 59, 64).
01.11.2018 р. позивачу вручено повідомлення про зміну істотних умов праці в частині встановлення нового посадового окладу, де він також під час ознайомлення зазначив свою незгоду (а.с. 60).
Судом встановлено, що позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача щодо встановлення йому нового рівня посадового окладу, оскаржив накази в судовому порядку справа № 501/3704/18 за позовом ОСОБА_1 до ДП «МТП «Чорноморськ», третя особа на стороні позивача Незалежна профспілка працівників МТП «Чорноморськ» про визнання наказів незаконними та їх скасування.
Постановою Одеського апеляційного суду від 26.06.2019 р. по справі № 501/3407/18 (провадження № 22-ц/813/4740/19) у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів № 447 від 04.09.2018 р. «Про зміну істотних умов праці», № 552 від 30.10.2018 р. «Про внесення змін № 447 від 04 вересня 2018 року «Про зміну істотних умов праці» та наказу з особового складу № 635-О від 05.11.2018 р. відмовлено в повному обсязі.
Отже, суд доходить висновку, що між сторонами виникли відносини щодо розірвання трудового договору у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.
V. Оцінка Суду.
Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Таким чином, частиною третьою статті 32 КЗпП України допускається зміна істотних умов праці, в тому числі і режиму роботи без погодження з виборним органом первинної профспілкової організації. Такі зміни є можливими за умови, що вони викликані змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. При цьому проведення заходів щодо зміни організації виробництва і праці це виключне повноваження власника (роботодавця).
Отже, зі змісту викладеного вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Посилання позивача на те, що відповідач запроваджуючи зміни істотних умов праці в сторону погіршення і звільнення позивача з підстав не передбачених Законом, допустив грубе порушення порядку вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці не знаходять свого підтвердження будь-якими доказами, наданими позивачем разом з позовною заявою.
Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача в обґрунтування свого позову на незаконність запровадження відносно нього змін в оплаті праці в сторону їх погіршення, оскільки, як встановлено судом, такі позовні вимоги ОСОБА_1 вже розглядались судом по справі № 501/3407/18, у справі брали участь ті самі особи, та постановою Одеського апеляційного суду від 26.06.2019 р. по справі № 501/3407/18 встановлено законність наказів про запровадження змін істотних умов праці позивача розміру посадового окладу та процедуру їх запровадження, а тому по даній справі питання щодо законності запровадження змін істотних умов праці судом не розглядається ( а.с. 76-78).
Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст. 36 КЗпП України.
Під час зміни істотних умов праці роботодавець запроваджує такі зміни своїм наказом, а працівник в свою чергу може або прийняти нові умови праці і продовжувати працювати, або відмовитись від їх прийняття і бути звільненим за п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Згідно ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.
При звільненні за п.6 ст. 36 КЗпП України не вимагається отримання роботодавцем згоди на звільнення працівника від профспілки, членом якої є працівник, оскіль ки за таких умов ініціатором звільнення фактично є сам працівник, а не роботодавець.
Перевіряючи законність процедури звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, судом встановлено, що 01.11.2018 р. ОСОБА_1 вручено повідомлення про зміну істотних умов праці, запропоновано письмово поінформувати адміністрацію порту про надання згоди на продовження роботи в нових умовах праці та попереджено про можливе звільнення у разі відмови від продовження роботи в нових умовах праці. (а.с. 60).
ОСОБА_1 не надав згоду на продовження роботи в нових умовах праці, які запроваджено наказом № 447 від 04.09.2018 р. «Про зміну істотних умов праці», наказом в.о. директора порту № 552 від 30.10.2018 р. «Про внесення змін № 447 від 04 вересня 2018 року «Про зміну істотних умов праці» та наказом з особового складу № 635-О від 05.11.2018 р., що підтверджується підписом Позивача із зазначенням «не згоден» (а.с. 56, 59, 64).
Позивача було звільнено 31.07.2019 р. наказом № 399/О-1 на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, підстава зміна шт. розписів, наказ № 447 від 04.09.2018, наказ № 552 від 30.10.2018. За таких умов суд приходить до висновку, що відповідачем у даній ситуації дотримано порядок звільнення позивача, передбачений вимогами ч. 3 ст.32 та п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Враховуючи положення ст. 43 Конституції України та відсутність згоди позивача на продовження роботи у нових умовах праці, то у суду відсутні підстави для скасування наказу № 399/О-і від 31.07.2019 р. про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 .
Отже, оцінюючи всі наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд доходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів порушення його прав під час видання наказу про припинення трудового договору та його звільнення, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно ч.1 ст. 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення і ншої позовної вимоги (основної вимоги).
Оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, які не підлягають задоволенню, то у суду відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 32 КЗпП України, ст.ст. 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Повний текст рішення складено та підписано 03 вересня 2019 року
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.
Судя Іллічівського
міського суду Одеської області Смирнов В.В.