Справа № 295/8890/19
Провадження № 22-ц/801/1843/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Семенцова Л. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуСправа № 295/8890/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Марчук В.С., Стадника І.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 14 червня 2019 року про відмову у відкритті провадження, постановлену суддею Семенцовою Л.М., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду міста Житомира із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Житомирського апеляційного суду на його користь 200 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що Житомирським апеляційним судом розглядалася його апеляційна скарга від 01 квітня 2019 року на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2019 року в цивільній справі № 295/16317/18 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди. Під час розгляду апеляційної скарги Житомирським апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення 29 травня 2019 року незаконної постанови.

Вказаними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях та погіршенні здоров`я, що позбавило його можливості у реалізації звичок та бажань, спричинило погіршення відносин з оточуючими, а також інші наслідки негативного характеру.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 14 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Ухвала мотивована тим, що позовна заява ОСОБА_1 не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки розгляд позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження дій суду, пов`язаних із розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено, а суд (судді) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі, за виключенням деяких випадків.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження в справі за його позовом, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали. Зазначає, що судом: змінено суть позову; не досліджено матеріали справи про порушення відповідачем його конституційних прав, які заподіяли моральну шкоду; застосовано норми закону, які не підлягали застосуванню та не застосовано норми, які підлягали застосуванню; не роз`яснено, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд заяви.

Відзиву на апеляційну скаргу від Житомирського апеляційного суду не надійшло.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Житомирський апеляційний суд, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Враховуючи, що неявка сторін, повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що він не погоджується із постановою Житомирського апеляційного суду 29 травня 2019 року в справі №295/16317/18, ухваленою за результатами розгляду його апеляційної скарги на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2019, оскільки під час апеляційного розгляду судом допущено істотні порушення норм процесуального права, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення віднесено Конституцією України до основних засад судочинства (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і мають наслідком відповідальність, установлену законом (ч.ч. 1,3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8 визначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). Вирішення у суді спору за такою позовною вимогою буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 757/43355/16-ц, приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства», «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства», «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного чи адміністративного судочинства, відповідно, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України із зазначених у позовній заяві підстав.

Твердження ОСОБА_1 про зміну судом суті позовної заяви не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки назва позову не є позовними вимогами по суті спору.

Доводи апеляційної скарги про не дослідження судом першої інстанції матеріалів справи про порушення конституційних прав ОСОБА_1 , які заподіяли йому моральну шкоду, апеляційним судом відхиляються, оскільки матеріали справи досліджуються та аналізуються судом після відкриття провадження у справі.

Посилання скаржника на застосування судом в оскаржуваній ухвалі законів, які не підлягали застосуванню та не застосування законів, які підлягали застосуванню є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не зазначено, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд його заяви, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, в якій зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків судді суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.С. Марчук

І.М. Стадник