Справа № 185/6695/18
Провадження № 2/185/632/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Терзі О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Ван Клік", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровськгаз", ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточнивши його в подальшому, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Ван Клік", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровськгаз", ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 45 313,39 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником автомобіля марки «Деу Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 18 липня 2017 року об 11.45 годин на 251 км + 250 м автомобільної дороги Знаменка-Луганськ-Ізварине водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Деу Нексія», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечну швидкість руху та не впоралася з керуванням, в результаті чого здійснила наїзд на автомобіль марки «УАЗ 3909», державний номерний знак НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_3 , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п. 12.1, п. 13.1 ПДР України. Проте, як вбачається з постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито, так як в діях ОСОБА_4 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тоді як дії водія автомобіля марки «УАЗ 3909» ОСОБА_3 не відповідають п. 10.1 ПДР. На час скоєння ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дніпропетровсьгаз» на посаді водія автотранспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність ПАТ «Дніпропетровсьгаз» була застрахована у ПАТ "Страхова компанія "Саламандра Україна»", яке змінило назву на ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік", яке і повинно відшкодувати шкоду. Згідно висновку № 116-3/17 експертного автотоварознавчого дослідження ПП ОСОБА_5 вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Деу Нексія», державний номер НОМЕР_1 , станом на 18.07.2017 року, складає 45 313,39 грн.

Ухвалою суду від 16.08.2018 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що єдиною підставою для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування є заява особи, яка має право на отримання страхового відшкодування. Тоді, як заява про страхове відшкодування з боку позивача була подана до відповідача лише 05.11.2018 року, тобто з порушенням строків передбачених п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Представник третьої особи ПАТ "Дніпропетровськгаз" відповідно до наданих письмових пояснень у порядку ст. 43 ЦПК України просив розглядати справу без його участі та пояснив, що ОСОБА_3 звільнено з Новомосковського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз» 22.06.2018 року.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений щодо розгляду справи, причини не явки суду не відомі.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги на доводах та підставах, зазначених у позові, та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, який приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення позовних вимог на підставах, зазначених у відзиві.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Деу Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Третя особа - ОСОБА_3 , який був учасником дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 18 липня 2017 року між транспортними засобами під керуванням ОСОБА_4 та ним, на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дніпропетровсьгаз» на посаді водія автотранспортних засобів Новомосковського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз» та був звільнений з посади 22.06.2018 року.

Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність третьої особи - Публічного акціонерного товариство "Дніпропетровськгаз", як власника автомобіля «УАЗ 3909», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК-6543154 від 14.04.2017 року у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра Україна»", яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Ван Клік", з лімітом відповідальності за майнову шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та розміром франшизи у суммі 510,00 грн.

Із постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року вбачається, що 18 липня 2017 року об 11.45 годин на 251 км + 250 м автомобільної дороги Знаменка-Луганськ-Ізварине водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Деу Нексія», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечну швидкість руху та не впоралася з керуванням, в результаті чого здійснила наїзд на автомобіль марки «УАЗ 3909», державний номерний знак НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_3 , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п. 12.1, п. 13.1 ПДР України.

Відповідно до постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Як вбачається з зазначеної постанови, у судовому засіданні експерт ОСОБА_6 пояснив, що на фото видимий слід юзу автомобіля марки «Деу Нексія», тому вбачається, що дії водія автомобіля марки «УАЗ 3909» не відповідають п. 10.1 ПДР, таким чином в діях ОСОБА_4 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року внесено виправлення у резолютивну частину постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року, а саме, вважати вірним речення: «Адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення та відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення».

За наслідками ДТП адміністративний матеріал відносно водія ОСОБА_3 Павлоградським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області не складався.

Згідно висновку № 116-3/17 експертного автотоварознавчого дослідження ПП ОСОБА_5 вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Деу Нексія», державний номер НОМЕР_1 , станом на 18.07.2017 року, складає 45 313,39 грн.

У рамках адміністративної справи № 185/6754/17 відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП судом була призначена судова автотехнічна експертиза, одним із питань постанови Павлоградського міськрайонного суду від 26.09.2017 року про призначення автотехнічної експертизи, яке ставилося до експерта, було питання за № 7, а саме, з технічної точки зору дії кого з водіїв не відповідали вимогам Правил дорожнього руху та перебувають в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Як вбачається з висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 25.11.2017 року № 12/10.1/103 на вищезначене питання експерт надав відповідь з двома варіантами: варіант № 1 (відповідно до показів ОСОБА_3 ) з технічної точки зору дії водія автомобіля «Деу Нексія» держ.номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України та перебували в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.; варіант 2 (відповідно до показів ОСОБА_4 ) з технічної точки зору дії водія автомобіля УАЗ-3909 держ. номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України та перебували в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Вищезазначений висновок експерта не носить стверджувального характеру, а визначався експертом відповідно до пояснень водіїв, що унеможливлює суду достовірно встановити винних осіб та розмір відшкодування винних осіб у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення для справи.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України від 01 липня 2004 року "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV ).

З досліджених судом матеріалів не вбачається, що водій ОСОБА_4 є особою,яка має право на отримання страхового відшкодування відповідно до вимог Закону України від 01 липня 2004 року "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а є учасником дорожньо-транспортної пригоди, тому суд вважає, що на даний час відсутнє договірне зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПАТ"Дніпропетровськгаз" та страховикомПАТ "Страхова компанія "Ван Клік", а існує деліктне зобов`язання між позивачем, як власником автомобіля, з однієї сторони, та ПАТ"Дніпропетровськгаз", як роботодавцем, де працював водій ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , з іншої сторони - із завдання шкоди внаслідок ДТП.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Таким чином, законодавство пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала. Відтак, оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам, питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості, недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди.

Як зазначено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на доведенність вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне рушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода , та чи сталася вона з вини відповідача.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено у ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів настання цивільно-правової відповідальності ПАТ "Дніпропетровськгаз", як юридичної особи де працював водій ОСОБА_3 , внаслідок дій якого було спричинено матеріальну шкоду позивачу, як власнику автомобіля, то відповідно, відсутній і обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Ван Клік", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровськгаз", ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2019 року.

Суддя В.М. Бондаренко