Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 201/4536/17

провадження № 61-33812св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури»,

третя особа: Міністерство освіти і науки України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року у складі судді Ходаківського М. П., ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури»(далі - ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури»), третя особа: Міністерство освіти і науки України про стягнення ненарахованої та невиплаченої суми стипендії, витрат за проживання у гуртожитку та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що він є студентом денної форми навчання факультету промислового та цивільного будівництва Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури». Батько позивача мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років.

Проте з лютого 2014 року до грудня 2016 року ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» позивачу не була нарахована академічна стипендія, у зв`язку з тим, що середній бал успішності не був достатнім для цього. Тому було не нараховано та не виплачено грошові кошти в сумі 67 395,66 грн, з урахуванням індексу інфляції.

Також за час навчання ОСОБА_1 сплатив 5 733,46 грн за проживання у гуртожитку, що, на думку позивача, суперечить статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути із відповідача ненараховану та невиплачену стипендію з урахуванням інфляційних втрат за період з вересня 2013 року до грудня 2016 року у розмірі 67 395,66 грн; сплачені кошти за проживання у гуртожитку у сумі 5 733,46 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь позивача ненараховану та невиплачену стипендію з урахуванням інфляційних втрат в загальному розмірі 67 395,66 грн, з яких заборгованість із виплати стипендії - 47 663 грн, інфляційні втрати - 19 732,66 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач має право на отримання стипендії відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат за проживання у гуртожитку, місцевий суд виходив з того, що посилання позивача на статтю 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказана норма регулює обов`язок університету з надання місць у гуртожитках на час навчання, що фактично було виконано відповідачем. Отже позивач не надав належних та допустимих доказів щодо підтвердження неправомірності стягнення з ОСОБА_1 таких коштів.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за проживання у гуртожитку рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і в касаційному порядку у вказаній частині не переглядається.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій неповно встановили необхідні для правильного вирішення справи обставини, не врахували, що держава не встановила правовий механізм для реалізації положень статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», тому у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати стипендії позивачу. Вважав, що навчальний заклад є неналежним відповідачем у справі, оскільки не може нести відповідальність за державу.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що батько позивача ОСОБА_2 мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років.

Відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і «Правил прийому до Придніпровська державна академія будівництва та архітектури у 2013 році» ОСОБА_1 було зараховано до університету поза конкурсом.

Встановлено, що з вересня 2013 року до грудня 2016 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась стипендія.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить: з 1 січня - 1147 грн, з 1 грудня - 1218 грн; «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить - 1218 грн; «Про державний бюджет України на 2015 рік» становлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить: з 1 січня 2015 року - 1218 грн, з 1 вересня - 1378 грн; «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить: з 1 січня - 1378 грн, з 1 травня - 1450 грн, з 1 грудня - 1600 грн.

Згідно з розрахунками, наданими позивачем, заборгованість по виплаті стипендії за період з вересня 2013 року до грудня 2016 року з урахуванням інфляційних втрат становить 67 395,66 грн, з яких заборгованість із виплати стипендії - 47 663 грн, інфляційні втрати - 19 732,66 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про вищу освіту» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини другої статті 54 Закону України «Про вищу освіту» студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою, п`ятою статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядком призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 (далі - Порядок) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. Крім того, цим Порядком передбачено призначення стипендії учням які за результатами семестрового контролю мають середній бал успішності не нижчий ніж 7 за дванадцятибальною або не нижчий ніж 4 за п`ятибальною шкалою оцінювання.

Суди попередніх інстанцій вірно врахували те, що положення, визначені в Порядку, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки пізніше прийнятим Законом, який має вищу юридичну силу щодо зазначеної постанови, встановлено гарантії виплати за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Отже, незважаючи на результати успішності навчання, відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивачу гарантовано виплату стипендії.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що позивач належить до категорії студентів, які є дітьми шахтарів, та має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у зазначеному вище розмірі та за вказаний вище період з урахуванням інфляційних втрат у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Висновки судів попередніх інстанцій також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 13 квітня 2016 року в справі № 6-2981цс15, від 01 червня 2016 року в справі № 6-1044цс16, від 01 червня 2016 року в справі № 6-929цс16.

Заперечення відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», є безпідставними, оскільки вказаною нормою виплата зазначених стипендій не поставлена у залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент. Реалізація особою права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, про що вказано в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України».

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року в частині розглянутих позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення ненарахованої та невиплаченої стипендії з урахуванням інфляційних втрат залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило