233 Справа № 240/693/19
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09.09.2019 м. Костянтинівка

Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Каліуш О. В. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), представник позивача ОСОБА_2 (адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м. Київ, вул. Тверська,5) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при скороченні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за підсутністю з Олександрівського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при скороченні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій позивач просить:

1)стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку, а також допомогу при скороченні усього у розмірі 4355,03 грн.;

2)стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за затримку виплати усіх сум, які їй належали при звільненні, за період з 15.07.2017 року по день ухвалення рішення суду.

Вирішуючи питання можливості відкриття провадження за дійсним позовом, дістаю такого висновку:

Позовну заяву подано з порушенням вимог ст.ст.175,177 ЦПК України, а саме:

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема повне найменування (для юридичних осіб), їх місцезнаходження (для юридичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України).

Позовна заява містить повне найменування юридичної особи відповідача, ідентифікаційний код юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, поштовий індекс адреси місцезнаходження юридичної особи відповідача.

Проте зазначене у позовній заяві повне найменування юридичної особи відповідача не відповідає найменуванню юридичної особи під зазначеним ідентифікаційним кодом юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, так само як і поштовий індекс адреси місцезнаходження цієї юридичної особи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Позовна заява містить вимогу стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість усього у розмірі 4355,03 грн., проте не містить зазначення розміру складових такої заборгованості (обґрунтованого розрахунку), а також не містить зазначення ціни позову за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.07.2017 р. по день ухвалення рішення суду та його обґрунтованого розрахунку.

Також, відповідно до ч.5 ст.95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Додані до позовної заяви копії таких письмових доказів, як копія трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , наказ (розпорядження) від 14.07.2017, розрахунок заробітної плати за липень 2017 року, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, не засвідчені згідно із ст. 95 ЦПК України.

Крім того, частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у свої постанові № 910/4518/16 від 30.01.2019 року прийшла до висновку, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, Законом України «Про судовий збір» не встановлено пільги для позивачів у зв`язку із поданням ними позовів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути оплачена судовим збором в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в залежності від визначеної за цією вимогою ціни позову (п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Одночасно з поданням позовної заяви позивач просить відстрочити сплату нею судового збору до ухвалення судового рішення у справі, посилаючись на «вкрай скрутне матеріальне становище», що не дає їй змоги сплатити судовий збір (а.с.4), на підтвердження чого просить витребувати зі Слов`янсько-Лиманського Управління ДФС у Донецькій області відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми отриманих нею доходів за 2019 рік (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з п.3 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, в якій предметом позову є захист трудових прав.

Положення статті 136 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Позивачем не надано доказів на підтвердження її скрутного фінансового становища, що унеможливлює сплату нею судового збору, до клопотання про витребування відповідних відомостей ДФС не надано підтвердження, згідно з яким позивач або її представник зверталися з офіційним запитом з цього приводу й отримали відмову.

Інших доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивача нею не надано та про наявність таких доказів не зазначено.

Виходячи з наведеного, клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Отже позивачу після визначення ціни позову за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід сплатити судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на розрахунковий рахунок 5058, отримувач Костянтин.УК/м.Костянтинівка/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 37890775, банк отримувача (ГУДКСУ) - Казначейство України (ел. адм. податків), код банку (МФО ГУДКСУ) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету - Судовий збір (Державна судова адміністрація України,050).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення її без руху з наданням строку для усунення недоліків.

За наведених обставин позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк на усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.175,177, ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі 240/693/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при скороченні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при скороченні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху, надавши позивачу для усунення недоліків строк десять днів з дня отримання копії ухвали.

При не усуненні недоліків у встановлений строк позовна заява буде повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Каліуш