Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 759/12931/16-ц

провадження № 61-20642 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року у складі судді

Миколаєць І. Ю. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня

2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - «Укрексімбанк», Банк), в якому просив визнати кредитний договір від 23 серпня 2006 року № 28806С73 недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23 серпня 2006 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк», було укладено кредитний договір№ 28806С73, згідно з яким відповідач зобов`язувався надати йому на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 83 736,82 швейцарських франків, що еквівалентно 68 000,00 доларів США,

з кінцевою датою погашення 15 серпня 2027 року, для оплати двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважав вказаний кредитний договір недійсним, оскільки він не відповідав положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного банку України

від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту».

Зазначав, що кредитний договір не містив інформації щодо загальної вартості кредиту та її детального розпису, порядку видачі та оформлення кредиту, методики нарахування та розрахунку тіла, процентів тощо.

З урахуванням наведеного просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», підстави для визнання його недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України відсутні.

Постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту» не може бути застосована до даних кредитних правовідносин, з огляду на те, що була прийнята 10 травня 2007 року, тоді як оспорюваний кредитний договір укладено 23 серпня 2006 року, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд не прийняв до уваги наданий стороною позивача у якості доказу висновок експертного економічного дослідження від 08 вересня 2016 року № 1-08/09, проведеного Українським центром судових експертиз, оскільки висновок не стосується предмету доказування, у самому дослідженні використовувалися нормативно-правові акти, яких не існувало на момент вчинення оспореного правочину, крім цього, перед експертами було поставлено правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відхилено.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що оспорюваний кредитний договір відповідав вимогам чинного законодавства, підстави, передбачені

статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 203, 215 ЦК України, для визнання його недійсним відсутні. Крім того,

ОСОБА_1 протягом тривалого часу виконував умови вказаного договору, вважав їх справедливими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 16 січня 2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня

2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 759/12931/16-ц із Святошинського районного суду м. Києва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що укладений між сторонами кредитний договір не відповідає волевиявленню його сторін, зокрема волевиявленню позивача, що є підставою для визнання його недійсним.

Указаний кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та містить несправедливі умови, а саме по собі виконання умов договору не свідчить про його відповідність вимогам чинного законодавства.

Зазначається, що судами проявлено формальний підхід під час розгляду справи, так як не взято до уваги висновок експертного економічного дослідження від 08 вересня 2016 року № 1-08/09, проведеного Українським центром судових експертиз, а визначитися наскільки справедливими є умови кредиту заявник при його підписанні можливості не мав.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшло заперечення на касаційну скаргу від ПАТ «Укрексімбанк», в якому вказується, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

15 серпня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача іззаявою на видачу кредиту у сумі 68 000,00 доларів США у швейцарських франках на термін 252 місяці, зі сплатою 7,99 відсотків річних, на придбання двокімнатної квартири за адресою:

АДРЕСА_2 (а. с. 54). ОСОБА_1 заповнив при цьому анкету індивідуального позичальника (а. с.55-58).

23 серпня 2006 року між позивачем та ПАТ «Укрексімбанк» був укладений кредитний договір № 28806С73, за умовами якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 83 736,82 швейцарських франків, що еквівалентно 68 000,00 доларів США з кінцевою датою погашення 15 серпня 2027 року для оплати за двокімнатну квартиру за адресою:

АДРЕСА_2 .

Умови надання кредиту та його погашення, розмір комісії за надання кредиту, умови нарахування та сплати процентів, дострокове погашення, порядок здійснення погашення та інші визначені укладеним кредитним договором (а. с. 6-10).

Кредитний договір, додаткова угода № 1 до кредитного договору

від 23 серпня 2006 року № 28806С73, графік погашення кредиту підписані власноручно позивачем.

Доводи касаційної скарги, що судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень неправильно застосовано положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»є безпідставними з таких підстав.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Законупро несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Отже, у цій справі суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними положень кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновок експертного економічного дослідження від 08 вересня 2016 року № 1-08/09, проведеного Українським центром судових експертиз, було належним чином оцінено судом першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, відповідно до положень статті 110 ЦПК України. Оскаржувані судові рішення в цій частині є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі позивача доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства,

і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції та апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова