ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №587/389/19

Номер провадження 22-ц/816/4557/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сумська районна державна адміністрація,

третя особа - Орган опіки та піклування Моргицької сільської ради Сумського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазун Надії Степанівни,

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 липня 2019 року, у складі судді Черних О.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 23 липня 2019 року

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумської районної державної адміністрації, уточнивши який, просила повернути їй дітей та припинити стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що у порядку виконання рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року, у неї відібрано малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4, без позбавлення батьківських прав та стягнуто з неї аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітей повноліття, її дітей залишено на вихованні у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.

Вказує, що на даний час відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, житлово-побутові умови приведені до норми, в будинку є всі необхідні речі, крім того, згідно з довідкою ЛКК КС Сумського обласного наркологічного диспансера, за своїм психічним станом вона може виконувати батьківські обов`язки.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лазун Н.С., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що відібранням дітей порушені права ОСОБА_1 як матері, оскільки на даний час відпали причини, які перешкоджали належному вихованню позивачем дітей, а саме: житлово-побутові умови проживання визнанні комісією задовільними і згідно з висновком ЛКК КС Сумського обласного наркологічного диспансера, за своїм психічним станом вона може виконувати батьківські обов`язки, з метою працевлаштування перебуває на обліку в Сумському центрі зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника - адвоката Лазун Н.С., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника відповідача ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Згідно із п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва тощо.

Відібрання дитини від батьків тягне за собою припинення таких особистих немайнових прав батьків як право на виховання, право на захист дитини, право на спілкування з нею.

Частина 2 ст. 155 СК містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Небезпека спілкування дитини з батьками являє собою крайній вид такої суперечності.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо).

Довести це слід позивачу, оскільки кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК).

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

За змістом ч. ч. 5-6 ст. 19 СК України суд має врахувати поданий висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору поданий на підставі. З даним висновком суд може не погодитися, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою та сином позивача ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 20 грудня 2018 року, складеного комісією у складі: депутата Могрицької сільської ради Пап С.Г. та в.о. сільського голови Могрицької сільської ради Слюсар К.О. , в належному ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв. м, на час перевірки було чисто, охайно, санітарно-гігієнічні умови задовільні, в будинку є всі необхідні меблі, всі речі перебували у належному стані. У приватній власності наявна присадибна ділянка площею 0,3577 га. На момент перевірки підсобне господарство відсутнє (а.с. 8).

Згідно з епікризами з історії хвороби ОСОБА_1 , вона хворіє на гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії (а.с. 55-59).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року у порядку задоволення позову Сумської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей, відібрано малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . від матері ОСОБА_1 та стягнуто з неї аліменти на дітей, яких залишено на виховання у державному дитячому закладі. При ухваленні рішення суд, керуючись положеннями ст. 170 СК України, виходив з того, що середовище існування неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є безпечним, спокійним та стійким для дітей, та не є таким, що сприятиме їх розвитку і відповідає інтересам дітей. Крім того з неодноразових звернень Могрицької сільської ради до органів РВП ГУНП з приводу неналежної та неадекватної поведінки ОСОБА_1 суд зробив висновки про загрозу життю та здоров`ю неповнолітніх дітей (а.с. 42-43).

Із витягу з протоколу ЛКК № 9, Довідки № 135 від 25 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 за психічним станом здоров`я може виконувати батьківські обов`язки, однак зазначено, що даний висновок дійсний до 24 липня 2019 року (а.с. 4).

За повідомленням КПП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області № 259 від 30 травня 2019 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2009 року, діагноз: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з короткочасним дефектом (а.с. 62).

У характеристиці від 28 січня 2019 року на ОСОБА_1 ., надану виконавчим комітетом Могрицької сільської ради, зазначено, що вона не працює (а.с. 9).

З 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна в Сумській районній філії Сумського ОЦЗ (а.с. 65-67).

Із висновку Служби у справах дітей Сумської РДА Сумської області № 01-14/461 від 11 червня 2019 року про доцільність повернення дітей, припинення стягнення аліментів, вбачається, що 20 червня 2018 року за рішенням Могрицької сільської ради № 21 малолітніх дітей ОСОБА_11., та ОСОБА_2 було вилучено із родини матері та поміщено до будинку дитини. В подальшому рішенням суду дітей було відібрано від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнуто з неї аліменти на їх утримання, а ОСОБА_12. на підставі рішення суду поміщено на примусове лікування до психіатричної лікарні м. Ромни. З 05 квітня 2019 року діти виховуються в прийомній сім`ї ОСОБА_8 та проживають в м. Середина-Буда.

Зазначено, що дійсно при відсутності, усунення причин, які були підставою для відібрання дитини, батькам може бути повернуто дітей, однак на даний час причини, з підстав яких у ОСОБА_1 було відібрано дітей, не відпали, бо вона не отримує жодного лікування хвороби, не оглядається психіатром періодично, не вважає себе хворою та не бажає лікуватися. Перебіг її психічної хвороби може бути не прогнозований, що може становити реальну загрозу життю, здоров`ю, психічному, моральному розвитку дітей.

Враховуючи найкращі інтереси дітей та зібрані відомості про ОСОБА_1 , її хворобу, відсутність лікування, ставлення жінки до ситуації, яка склалася, Служба у справах дітей вважає, що на даний час повернення дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 матері ОСОБА_1 є недоцільним і може бути небезпечним для дітей (а.с. 63-64).

Згідно з довідкою КЛФЗ Сумської обласної ради «Шосткинського обласного дитячого протитуберкульозного санаторія» Сумської обласної ради управління охорони здоров`я Сумської ОДА від 17 липня 2019 року, діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають на профілактичному лікуванні в санаторії з 29 червня 2019 року, де з ними були проведені бесіди психолога, за результатом яких зроблено висновок, що діти в прийомній родині ОСОБА_8 почувають себе комфортно, затишно, безпечно, спокійно, хлопчик навчився читати, став краще себе поводити, при спогадах про матір діти починають плакати, відмовляються про неї говорити, повертатися до матері не хочуть, прослідковується емоційна відчуженість від матері (а.с. 60).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Свідок ОСОБА_9 , яка працює начальником Служби у справах дітей Середино-Будської РДА, підтвердила, що діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на даний час виховуються у прийомній родині, хлопчик ОСОБА_10 дуже складна дитина і потребує досить особливого підходу, у нього не стійка психіка і прийомні батьки постійно займаються з ним у психолога. Після дзвінків біологічної матері у нього відбуваються зриви. Під час відвідування ОСОБА_1 своїх дітей, вона нічого їм не привозить, а навпаки забирає у них речі. Зазначила, що діти соромляться своєї матері.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витяг з протоколу ЛКК № 9, Довідка № 135 від 25 січня 2019 року не є належним доказом покращення психічного стану позивача, оскільки висновок про можливість ОСОБА_1 за психічним станом здоров`я виконувати батьківські обов`язки встановлено з обмеженим строком, лише до 24 липня 2019 року.

Суд першої інстанції в своєму рішенні навів конкретні та підтверджені належними і допустимими доказами по справі підстави для відмови у поверненні дітей позивачу, зокрема, висновками відповідної Служби у справах дітей, яка діяла відповідно до п. 8 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою КМУ України від 24 вересня 2008 року № 866, актом обстеження житлових умов, Довідкою ЛКК та епікризами хвороби ОСОБА_1 , яка з 2009 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра. За усунення підстав відібрання дітей мати в подальшому матиме змогу повернути дітей та продовжити їх виховання в безпечному для них середовищі.

За таких обставин, ухвалюючи рішення про відмову у поверненні малолітніх дітей ОСОБА_1 , місцевий суд дійшов правильного висновку про ненадання позивачем доказів у порядку ст. 81 ЦПК України на підтвердження того, що відпали причини, які перешкоджали належному вихованню нею дітей, крім того, на даний час її психічний стан не покращився, навпаки, вона не визнає хвороби і, відповідно, не бажає лікуватися, що в подальшому є непередбачуваним і може становити загрозу для дітей.

При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що на даний час відібрання дітей у позивача є способом захисту саме інтересів малолітніх дітей, оскільки компетентними органами та особами встановлено позитивний вплив на стан та поведінку дітей поміщення їх до прийомної родини, також помітний прогрес у їх навчанні.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазун Надії Степанівни залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук