Дата документу 30.07.2019 Справа № 323/3383/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 323/3383/18 Головуючий у 1 інстанції: Гуцал О.П.
№ 22-ц/807/2517/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Галь М.І., заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Галь М.І., заінтересована особа - ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано незаконними дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Галь М.І. в частині використання під час здійснення виконавчого провадження звіту щодо ринкової вартості належного ОСОБА_1 автомобіля Peugeot 405, 1990 року випуску, складений станом на 01.10.2018 року ТОВ «Земля Плюс».

Визнано таким, що не підлягає використанню при визначенні стартової ціни під час проведення торгів з реалізації майна, звіту від 18.10.2018 року про оцінку майна боржника - автомобіля Peugeot 405, 1990 року випуску, виконаного ТОВ «Земля Плюс».

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Хортицький відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Галь М.І. залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що на виконанні в Хортицькому ВДВС м. Запоріжжя знаходиться виконавче провадження №36105065 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4747/2010 від 06.12.2010 року, виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 08.11.2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Галь М.І. від 21.08.2018 року описано та накладено арешт на транспортний засіб Peugeot 405, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору (наявна іржа та корозія по всьому кузову, вм`ятина задньої правої двері, подряпини заднього правого крила, пошкоджений задній бампер, ключі та технічний паспорт відсутні), що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 .

Як видно із вказаної постанови, спірний автомобіль було вилучено без участі стягувача та боржника.

Постановою про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 13.09.2018 року, згідно до ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Земля плюс 2006».

Копія вказаної постанови була надіслана сторонам виконавчого провадження листом № 114918 від 13.09.2018 року.

Як зазначено у Звіті про незалежну оцінку вартості автомобіля Peugeot 405, державний номер НОМЕР_1 , складеного 18.10.2018 року ТОВ «Земля плюс 2006» (надалі - Звіт), метою даного дослідження було визначення початкової вартості об`єкта оцінки, яким є колісний транспортний засіб Peugeot 405, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , 1990 року випуску. Огляд транспортного засобу проводився 01.10.2018 року на території охоронюваної стоянки за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Виборзька, 19.

Відповідно до Звіту, початкова вартість для реалізації на електронних торгах вказаного автомобіля станом на 01.10.2018 року становить 27399,00 грн. (без ПДВ).

Листом № 11397/14 від 23.10.2018 року державний виконавець Галь М.І. надіслала сторонам виконавчого провадження повідомлення щодо результатів оцінки арештованого майна.

Відповідно до протоколу № 372198 проведення електронних торгів та акту про проведені електроні торги від 28.11.2018 року, спірний автомобіль реалізовано за ціною 29864,91 грн.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Досліджуючи доводи скаржника щодо правомірності дій державного виконавця, суд першої інстанції визначив наступні положення закону, якими мав керуватися державний виконавець при здійсненні виконання.

Так, за ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», на державного виконавця покладений обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

За ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Згідно до ст.. 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

З огляду на зазначені положення закону, суд першої інстанції зробив висновок, що законодавством України встановлено дії державного виконавця із визначення вартості майна боржника у межах виконавчого провадження, що у послідовній сукупності складається із такого: арешту та опису майна боржника, виконання вимог закону із використання сторонами виконавчого провадження можливості у десятиденний строк з моменту винесення постанови про арешт, дійти згоди з приводу визначення вартості майна боржника, у разі відсутності такої згоди сторін,- визначення вартості такого майна за ринковими цінами самостійно або із залученням суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, після чого письмово повідомити про це сторін виконавчого провадження.

Разом з тим, судом було встановлено, що державний виконавець Галь М.І. не дотрималась в повній мірі наведених вище вимог.

Так, суду не було надано доказів на підтвердження того, що державний виконавець забезпечила сторонам виконавчого провадження можливість у десятиденний строк з моменту винесення постанови про арешт, дійти згоди з приводу визначення вартості майна боржника, тоді як за змістом ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» лише відсутність згоди між сторонами щодо цього питання є підставою для вжиття державним виконавцем наступних заходів - визначення вартості майна за ринковими цінами самостійно або із залученням суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Крім того, зміст Звіту та висновок суб`єкта оціночної діяльності, викладений у ньому, не відповідають вимогам чинного законодавства, що полягає у такому.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440 (надалі - Національний стандарт № 1) передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

В ході судового розгляду заявник надав суду Рецензію на Звіт № VR190511-001-R від 11.05.2019 року, складену ТОВ «Експерт ІН» в особі експерта Новічевського Р .А ., який відповідає встановленим законом вимогам, що надають право проводити рецензування звітів про оцінку майна.

За змістом зазначеної Рецензії, Звіт класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним, і не може бути використаний. В обґрунтування такого висновку рецензент послався на неповноту та численні порушення при застосуванні методичних підходів, методів і оціночних процедур під час складання Звіту, що полягають у такому:

По-перше, Звіт не містить окремих розділів та видів інформації, яку повинен містити відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (надалі - Методика № 142), та Національного стандарту № 1.

Так, в порушення п. 56 Національного стандарту № 1 у Звіті не зазначена мета проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки, відсутній перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки, відсутній виклад усіх припущень, в межах яких проводилась оцінка, відсутні додатки з копіями всіх вихідних даних та інших інформаційних джерел, які роз`яснюють і підтверджують припущення.

По-друге, ідентифікація об`єкта оцінка була проведена з порушеннями вимог п. п. 6.1, 7.3 Методики № 142: не було проведено ідентифікацію 17-значного VIN-коду автомобіля на предмет дати його виготовлення, модельного року та інших основних параметрів автомобіля (типу, моделі, версії, року виготовлення, комплектності, укомплектованості, робочого об`єму двигуна тощо). Невірно визначений строк експлуатації автомобіля, що потягло використання невірних показників коефіцієнту коригування ринкової вартості автомобіля за величиною пробігу. У додатках до Звіту не зазначено джерело інформації при підборі об`єкта порівняння до автомобіля, що оцінювався.

По-третє, найістотнішим порушенням при складанні Звіту стало визначення суб`єктом оціночної діяльності так званої «початкової вартості» спірного автомобіля, тоді як ані Методикою № 142, ані Національним стандартом № 1 не передбачено такого виду вартості, яка може бути визначена оціночним шляхом.

Як випливає із змісту п. п. 11, 28 Національного стандарту № 1, вибір бази оцінки майна, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості, залежить від мети, з якою проводиться оцінка, але визначення ринкової вартості майна презюмується. Однак замість цього оцінювач фактично визначив не ринкову, і навіть не «початкову», а ліквідаційну вартість спірного автомобіля, правила визначення якої та випадки використання якої істотно відрізняються від правил, що стосуються ринкової вартості, що врешті-решт призвело до штучного заниження вартості спірного автомобіля.

Державний виконавець не надав доказів і не навів доводів, які б ставили під сумнів обґрунтованість Рецензії, обмежившись загальними фразами про правильність Звіту.

Крім того, заявник надав до матеріалів справи Акт приймання-передачі виконаних робіт від 23.07.2018 року між ним та приватним підприємцем ОСОБА_4 , з якого випливає, що за місяць до вилучення та арешту спірного автомобіля на ньому за замовленням та за рахунок заявника було встановлене газобалонне обладнання на загальну суму 34061,00 грн. Однак у Звіті наявність в автомобілі такого обладнання взагалі не відображена і не врахована при визначенні його вартості.

Як випливає з ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованих транспортних засобів здійснюється шляхом електронних торгів в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 року, Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.

При цьому саме на державного виконавця покладено вчинення дій щодо передачі майна на реалізацію.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо передачі спірного автомобіля на реалізацію за вартістю, визначеною у Звіті, що був складений з очевидними порушеннями і не містив відомостей про ринкову вартість цього майна, не відповідали вимогам ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фактично вартість спірного автомобіля не була визначена в порядку, передбаченому ст. 57 згаданого Закону.

У апеляційній скарзі державний виконавець посилається на те, що боржник ознайомлений з оцінкою, натомість жодних доказів на підтвердження цього на надав, та не спростував твердження скаржника про те, що звіт про оцінку він побачив лише перед зверненням до суду, позаяк матеріали виконавчого провадження не були прошиті та пронумеровані, містили паперові матеріали, які були за якістю виготовлення такими, що їх неможливо було прочитати.

Також безпідставним є твердження у апеляційній скарзі про те, що рецензування звіту відбувалося за замовленням боржника, а тому не може бути належним доказом, позаяк зміст самої рецензій державним виконавцем не спростований, жодні припущення про те, що рецензент був зацікавлений не підтверджені жодними доказами.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 серпня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков