Справа № 442/5895/18 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/510/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її адвоката Крушельницької У. О ., відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно та відшкодування витрат за покращення майна,-

в с т а н о в и в :

03 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом в якому із врахуванням уточнених позовних вимог просить витребувати майно з чужого незаконного володіння, визнати за нею право власності на веранду (коридор) «1» площею 8,6 кв.м, веранду (кухня) «2» площею 7,8 кв.м, сарай «В» площею 12,1 кв.м у присадибному житловому будинку АДРЕСА_1 . Стягнути із ОСОБА_3 206 833,00 грн. на відшкодування витрат здійсненого поліпшення майна, а саме: вартість встановлених вікон, дверей, печі, підлог, улаштування фундаменту, встановлення огорож «1-3», замощення «1» у присадибному житловому будинку АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Судом не задоволено її клопотання про допит свідків на підставі показів яких можна було б встановити обставини справи, оскільки будь-яких документів у відділі архітектури не збереглося. Просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзиву на апеляційну скаргу суду не подано.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника Крушельницької У .О. , 3-ьої особи ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_8 , дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно приписів ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Матеріалами справи та судом встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 була мати сторін по справі ОСОБА_6 на підставі Рішення №58 від 22 серпня 2005 року Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області (а.с.7).

Відповідно до Договору дарування від 24 листопада 2015 року ОСОБА_6 подарувала житловий будинок у АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_3 , відповідачу по справі. (а.с.8-9).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень власником спірного житлового будинку є ОСОБА_3 (а.с.10).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . Вирішено виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач по справі ОСОБА_1 вважає, що проживаючи у спірному житловому будинку з дня народження з 1949 року вона збільшила його вартість за рахунок власних коштів та праці. Зокрема, нею у 1971 році разом із чоловіком ОСОБА_9 прибудована веранда до будинку. У 1972 році побудовано цегляний сарай, облаштовано дві огорожі на бетонному обмощенні, одна із яких з брамою. У 1982 році до веранди добудовано кухню, з частини сіней зроблено кладову, облаштовано новий бетонний фундамент будинку.

У 1983 році вона з чоловіком зробили капітальний ремонт всього будинку: поставили нові кахельні печі у двох кімнатах, перештукатурили всі кімнати, у двох кімнатах поставили нові підлоги, нові подвійні вікна, провели інші покращення будинку. Пояснила, що мама ОСОБА_6 була особою пенсійного віку, тому всі витрати по покращенню будинку оплачувала вона з чоловіком.

Згідно Висновку №451/18 будівельно-технічної експертизи по заяві від 20.08.2018 року вартість проведених робіт становить 229 670,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог позивача ОСОБА_1 відповідно до статей 76-81 ЦПК.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Із матеріалів справи встановлено, що власником будинковолодіння АДРЕСА_1 до 2015 року була мати позивача ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_1 та 3-я особа ОСОБА_5 були володільцями майна власника. Нотаріально посвідченого договору про спільну діяльність у добудові, прибудові до житлового будинку чи здійснення капітального ремонту між власником будинку ОСОБА_6 та позивачем не укладалося.

Відповідно до ст.272 ЦК УРСР 1963 року у разі проведеного з дозволу наймодавця поліпшення найнятого майна наймач має право на відшкодування зроблених для цієї мети необхідних витрат, якщо інше не передбачено законом або договором.

Зроблені наймачем без дозволу наймодавця поліпшення,якщо їх можна відокремити без шкоди для майна і якщо наймодавець не погодиться відшкодувати їх вартість, можуть бути вилучені наймачем.

Вартість поліпшень, які зроблені наймачем без дозволу наймодавця і які не можна відокремити без шкоди для майна, відшкодуванню не підлягають.

Згідно ст. 390 ЦК добросовісний набувач (володілець) має право залишити здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди.

Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Оскільки до відшкодування підлягають не витрати на поліпшення майна, а сума, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення, то для її визначення необхідні відомості про вартість майна до його поліпшення та після того, як воно було здійснене.

Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 2/1519/8513/11, провадження № 61-19381св18.

Із матеріалів справи не встановлено, що позивач ОСОБА_1 внаслідок покращення будинку стала його співвласником та мала свою частку, а відтак така не має права на відшкодування витрат.

Об`єкти, на які позивач просить визнати право власності за нею, а саме: веранду, огорожу, сарай є річчю приналежною до головної. Право власності на приналежну річ як окремий об`єкт не визнається .

Згідно із ст.186 ЦК річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок відчуження ОСОБА_6 житлового будинку у 2015 році на підставі Договору дарування, новим власником став відповідач по справі ОСОБА_3 , який є добросовісним набувачем.

Відповідно до ст. 387 ЦК тільки власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так як позивач по справі ОСОБА_10 не була співвласником житлового будинку, який відчужений, така не наділена правами на відшкодування витрат від добросовісного набувача.

Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Крушельницької Уляни Осипівни залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В. Савуляк