Справа № 204/6152/19
Провадження № 6/204/112/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцова Ігоря Вікторовича, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , про примусове проникнення до житла боржника, подане в рамках примусового виконання виконавчого листа № 204/6453/18, виданого 25.04.2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за вироком суду від 25 березня 2019 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2019 року до суду надійшло дане подання, в якому приватний виконавець просив вирішити питання про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із необхідністю примусового виконання виконавчого провадження № 59209986. В обґрунтування подання вказано, що на примусовому виконанні у нього перебуває виконавче провадження № 59209986 з примусового виконання виконавчого листа № 204/6453/18, виданого 25.04.2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 50000 грн. 24 квітня 2019 року ним було відкрито виконавче провадження № 59209986 про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» було розпочато перевірку майнового стану боржника і направлені відповідні запити. Додатково 25 квітня 2019 року було направлено виклик приватного виконавця на адресу Боржника, а саме: АДРЕСА_1 . Згідно отриманих відповідей, Боржник не має коштів на рахунках, не має у власності нерухомого майна чи рахунків у фінансових установах за рахунок яких можливо було б стягнути кошти на користь стягувача. Встановлено належність боржникові рухомого майна у вигляді автомобілів, які наразі перебувають у розшуку згідно з постановою приватного виконавця про розшук майна боржника від 05.06.2019 року. 30 липня 2019 року приватним виконавцем було здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_1 , але перевірити майновий стан боржника не вдалося, оскільки двері приватному виконавцю ніхто не відчинив, про що було складено акт приватного виконавця. Приватним виконавцем 19 серпня 2019 року було повторно здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_1 , але перевірити майновий стан боржника знов не вдалося, так як двері приватному виконавцю ніхто не відчинив, про що було складено акт приватного виконавця. При цьому, вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/6453/18 боржника визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено йому покарання: 3 роки позбавлення волі. Але на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», його звільнено від відбування призначеного покарання. Тобто, боржник жодним чином не реагує на вимоги приватного виконавця, знаючи про відкрите виконавче провадження, де він є боржником та, у тому числі, ігнорує виклики приватного виконавця. Отже, боржником вимоги виконавчого листа виконані не були, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Подання передано судді Самсоновій В.В. 03 вересня 2019 року цивільною канцелярією суду.

В судове засідання приватний виконавець Шевцов І.В. не з`явився, про причину неявки не повідомив.

У зв`язку з вищевказаним, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно же з ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до п. п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України, роз`яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Згідно з ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу і недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини та громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (ч. 1 ст. 55 Основного Закону України, ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

З наданих суду матеріалів не випливає, що державним виконавцем були вжиті заходи щодо потрапляння до житла боржника - ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , і йому чинились перешкоди.

Зокрема на підтвердження своїх вимог державний виконавець надав ксерокопії актів приватного виконавця, але вказані акти складені не належним чином, а саме, акти складені одноособово приватним виконавцем, поняті відсутні тощо. В той же час, суду не надано й доказів того, що боржник - ОСОБА_1 отримував постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і виклики, про які заявлено виконавцем у даному поданні. Так, суду надані лише тексти цих викликів, але не надано підтвердження направлення цих викликів боржникові і відповідно отримання ним (боржником) цих викликів.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Однак, судом встановлено, що приватний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника, проте жодного підтвердження про перешкоди і повідомлення боржника про наявне виконавче провадження суду не надано (про що вказано вище). Більш того, суду взагалі не представлено відомостей/доказів того, кому таке житло належить та чи не будуть порушені права власника проникненням до його власності.

З цих підстав, мотиви подання не можна визнати обґрунтованими, а тому подання задоволенню не підлягає.

За таких обставин, з огляду на все вищевказане в сукупності, суд вважає необхідним відмовити приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцову Ігорю Вікторовичу в задоволенні його подання.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 76-81, 223, 247, 257, 258-261, 352-355, 439 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцова Ігоря Вікторовича, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , про примусове проникнення до житла боржника, подане в рамках примусового виконання виконавчого листа № 204/6453/18, виданого 25.04.2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за вироком суду від 25 березня 2019 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Самсонова