Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 234/1013/16-ц

провадження № 61-18234св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач- акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Курило В. П., Жданової В. С., Канурної О. Д.,

від 07 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 20 961, 09 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2007 року відповідно до тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 30 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 20 961, 09 грн, з яких: 7 879, 66 грн заборгованість за кредитом, 10 446, 33 грн заборгованість за процентами, 1 398, 66 грн пеня та комісія,

250 грн штраф (фіксована частина), 986, 24 грн штраф (процентна складова).

Вказану суму заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором кредиту відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту укладення між сторонами кредитного договору.

Суд вважав, що Умови і Правила надання банківських послуг разом з Тарифами банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 01 червня 2007 року, оскільки вони не містять підпису позичальника. У заяві позичальника від 01 червня 2007 року умови щодо погодження сторонами порядку збільшення розміру кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та пені за прострочення виконання зобов`язання відсутні.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н

від 01 червня 2007 року за тілом кредиту - 7 879,66 грн, проценти за користування кредитом за період з 30 вересня 2014 року по 30 вересня

2016 року - 3 172, 11 грн, а всього - 11 051, 77 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що зміна банком в односторонньому порядку кредитного ліміту не може бути підставою для звільнення відповідача від повернення отриманих кредитних коштів.

Збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника. Такі дії банку є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі.

Штраф і пеня щодо відповідача по справі нараховані банком за невиконання боржником зобов`язань за період після набрання чинності Закону України від 02 вересня 2014 року, № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а відповідач проживає в місті Краматорську Донецької області, який відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» віднесений до населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування відповідачу штрафів та пені суперечить закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада

2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 234/1013/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-УІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 234/1013/16-ц передано судді- доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять її підпису, і позивачем не доведено, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», Тарифами вона була ознайомлена.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не визначено право банку змінювати в односторонньому порядку розмір кредитного ліміту та процентів за користування кредитними коштами.

Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам закону та умовам укладеного кредитного договору, ґрунтується на припущеннях.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідач проживає в місті Краматорську Донецької області.

Судами встановлено, що 01 червня 2007 року відповідач підписала заяву про видачу їй банком картки із встановленим кредитним лімітом у розмірі

1 700 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22, 8 %

на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.

Відповідно до цієї заяви-анкети ОСОБА_1 була видана кредитна картка «Універсальна». Вказана картка діяла з червня 2007 року по травень

2009 року. Після перевипуску картки відповідача діяли по травень

2015 року, та по червень 2016 року. Тип картки протягом строку її дії не змінювався.

В період з червня 2007 року по 01 березня 2013 року включно кредитний ліміт, що перебував на картці відповідача змінювався і станом на 01 березня 2013 року становив 8 000 грн.

Відповідач фактично користувалась кредитним лімітом, що був для неї визначений банком, у тому числі і після його зміни.

Станом на 30 листопада 2015 року заборгованість відповідача за кредитом становила 7 879, 66 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Тарифів на обслуговування, які існували на час підписання відповідачем заяви-анкети на отримання кредитної картки з визначеним банком грошовим лімітом, банк надавав ОСОБА_1 1 700 грн з виплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1, 9% на місяць, що складає 22, 8 % на рік.

Протягом дії кредитного договору процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила: у період з 21 листопада 2011 року по

29 серпня 2014 року - 30% річних; з 1 вересня 2014 року по

31 березня 2015 року - 34, 8 % річних; з 1 квітня 2015 року по час розгляду справи судом - 43, 2% річних.

Відповідач не була письмово повідомлена банком про збільшення процентної ставки, з нею не підписувались будь які угоди щодо цього.

Крім того, судом встановлено, що на час збільшення процентної ставки, яке мало місце 01 вересня 2014 року, відповідач перестала сплачувати кредит і заборгованість по сплаті процентів.

Заборгованість ОСОБА_1 по сплаті процентів за користування кредитом виникла з 30 вересня 2014 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення апеляційного суду оскаржується відповідачем в частині стягнення із

ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 879, 66 грн та процентів за користування кредитом за період з 30 вересня 2014 року

по 30 вересня 2016 року в сумі 3 172, 11 грн, а тому в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення пені та комісії в сумі

1 398, 66 грн та штрафів в сумі 1 236, 24 грн касаційним судом не переглядається.

Позивачем рішення апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржується.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції Кодексу, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України у вказаній редакції Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України у вказаній редакції Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У заяві-анкеті ОСОБА_1 від 01 червня 2007 року розмір процентів за користування кредитними коштами визначений у розмірі 1, 9 % на місяць

Факт підписання ОСОБА_1 анкети заяви від 01 червня 2007 року відповідачем не заперечувався.

У анкеті-заяві від 01 червня 2007 року зазначено кредитний ліміт в сумі

1 700 грн та передбачено право банку його збільшити, зменшити чи скасувати.

Апеляційний судом встановлено, що із червня 2007 року до березня

2013 року кредитний ліміт наданий відповідачу змінювався і станом

на 01 березня 2013 року дорівнював 8 000 грн.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми неповернутого кредиту у розмірі 7 879, 66 грн.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено факт отримання нею кредитних коштів та виникнення зобов`язання щодо повернення кредиту є безпідставними і не впливають на правильність рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування кредитними коштами, виходив з того, що у заяві-анкеті ОСОБА_1 від 01 червня 2007 року визначений їх розмір 1,9 % на місяць, станом на 29 вересня 2014 року заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами у ОСОБА_1 була відсутня, а тому суд ухвалив рішення про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 30 вересня 2014 року

по 30 вересня 2016 року в розмірі 3 172, 11 грн, (із розрахунку:

7 879, 66 грн х 0, 062% (на день) х 729 днів - 389, 34 грн), де 0, 062% - розмір процентів за користування кредитними коштами на день, визначений умовами договору, а 389, 34 грн сума коштів, сплачена відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем при зверненні до суду було пред`явлено вимогу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, яка виникла станом на 30 листопада 2015 року.

07 лютого 2017 року представником позивача до апеляційного суду було подано уточнений розрахунок заборгованості за процентами вже станом

на 30 вересня 2016 року за ставкою 22,8 % річних (а.с. 166).

Однак у встановленому ЦПК України порядку та строки заяв про зміну позовних вимог банк до суду першої інстанції не подавав, а тому суд апеляційної інстанції помилково стягнув проценти за період з 01 грудня

2015 року по 30 вересня 2016 року поза межами позовних вимог.

За таких обставин стягненню із ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» підлягає заборгованість за процентами за період

із 30 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року (в межах позовних вимог) в розмірі 1706, 65 грн, із розрахунку (7 879, 66 грн х 1,9% х 14 міс -389,34 грн), де 7 879, 66 грн розмір заборгованості за кредитом на який банком нараховані проценти; 1,9 % - розмір процентів за користування кредитом на місяць, визначений в анкеті заяві від 01 червня 2007 року; 14 - кількість місяців за період з 30 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року;

389, 34 грн - сума коштів, сплачена відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за вказаний період.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про зміну рішення суду апеляційного суду та зменшення суми стягнутих процентів за користування кредитними коштами до 1 706, 65 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в

позові - на позивача.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення вимог касаційної скарги ОСОБА_1 , зміни рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволених позовних вимог (45, 75 %), за вирахуванням належного ОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги складає 906, 54 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 07 лютого 2017 року змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за процентами по користуванню кредитом, зменшивши їх розмір із 3 172, 11 грн до 1 706,65 грн, та в частині вирішення питання про судові витрати зменшивши розмір стягнутої суми судового збору із 1 378 грн до 906, 54 грн.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Донецької області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович