КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 360/1284/18 Головуючий у 1 інстанції: Унятицький Д.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року у складі судді Унятицького Д.Є. у справі за позовом Загальцівської сільської ради Бородянського району Київської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації, Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач - Загальцівська сільська рада Бородянського району Київської області звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 10 вересня 2015 року був влаштований до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка», де перебуває по даний час.

Зазначав, що за весь час перебування у закладі батьки дитину не відвідували і участі у її вихованні не приймали. Вони не спілкуються з дитиною, не турбуються про її фізичний і духовний розвиток, не цікавляться здоров`ям, не забезпечують необхідним харчуванням та медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток.

Комісією з питань захисту прав дитини Бородянської РДА зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по відношенню до їх малолітньої дитини - ОСОБА_3 .

На підставі наведеного просив позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно на користь КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка».

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального закладу Київської обласної ради "Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка" аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного, щомісячно, починаючи від 31 травня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в дохід бюджету судовий збір в сумі 1 409 грн. 60 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, участі в його утриманні не приймають, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що відповідачі по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від 10 вересня 2015 року знаходиться в КЗ КОР "Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка" та оскільки батьки його не відвідували, долею не цікавились і участі в утриманні не приймали, то КЗ КОР "Спеціалізований обласний будинок дитини м.Боярка" просив вирішити питання про позбавлення його батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав, що підтверджується копіями свідоцтва про народження, листів будинку дитини від 12 січня та 26 жовтня 2017 року (а.с.5, 8-9).

З акту обстеження житлово-побутових умов депутата Загальцівської сільської ради від 15 травня 2018 року вбачається, що за місцем проживання відповідача для проживання та розвитку дитини умови відсутні, в будинку брудно, антисанітарія, груба в аварійному стані, дитячий куточок не створений. Мати - ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, з батьком дитини не проживає, співмешкає з ОСОБА_4 , а батько - ОСОБА_1 пенсіонер, на даний час проживає разом з ОСОБА_5 і тому 18 липня 2017 року виконавчий комітет Загальцівської сільської ради звернувся до служби у справах дітей Бородянської РДА з клопотанням про позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями актів про обстеження житлово-побутових умов, клопотанням сільської ради та витягом з рішення Загальцівської сільської ради №25 від 04 липня 2017 року (а.с.15-17, 69-72).

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини, яка діє при Бородянській районній державній адміністрації, вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через фактичне самоусунення від виконання батьківських обов`язків (а.с.7).

Розпорядженням голови Бородянської районної державної адміністрації №301 від 09 жовтня 2017 року затверджений висновок служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що відповідачка з відповідачем постійно не проживає, підтримує сімейні стосунки з іншим, мешкає то у нього, то у відповідача. Дитину вони періодично відвідують. В будинку відповідача належних умов для дитини немає. Відповідач має громадянську дружину.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що з відповідачкою проживають 12 років в цивільному шлюбі. Живуть за рахунок тимчасових заробітків. Відповідачка живе у нього, а відповідачу лише допомагає. Тихонов відвідує дитину.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

За статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня

2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява

від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява

№31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, участі в його утриманні не приймають, тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Щодо посилань на те, що відповідачі періодично відвідують дитину, то суд першої інстанції вірно не прийняв їх до уваги, оскільки зазначені обставини не вказують на виконання ними своїх батьківських обов`язків, належних та допустимих доказів такого виконання суду не надано, а покази свідків з цього приводу стосуються лише їх обізнаності з приводу відвідування відповідачами закладу, де перебуває дитина зі слів відповідачів, але відповідних доказів із закладу щодо виконання обов`язків відносно дитини суду не було надано.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: