КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/9970/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9797/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сенько М.Ф., по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності та поділ майна в порядку спадкування,

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кривенчук С.В. про визнання договору удаваним та визнання права власності в порядку спадкування та

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції міста Києва, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, уточнивши який зазначила, що з 2004 року по 2014 роки проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 . Так, 12 вересня 2008 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час проживання однією сім`єю ОСОБА_7 разом з нею придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яку оформили на ім`я ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після нього відкрилася спадщина, до складу якої входить вказана квартира. Позивач не є спадкоємцем ОСОБА_7 , проте, вважає, що оскільки квартира набута позивачем та ОСОБА_7 під час проживання однією сім`єю, за позивачем в порядку поділу спільної сумісної власності має бути визнано право власності на частину квартири.

Зазначила, що проживання ОСОБА_7 з позивачем однією сім`єю протягом 2004-2014 років підтверджується тим, що: ОСОБА_7 з 2004 року по 2014 рік проживав у квартирі позивача, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 ; що 18 вересня 2007 року у ОСОБА_7 та позивача народилися діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; що факт проживання позивача та ОСОБА_7 однією сім`єю також підтверджується фотографіями; та що оригінал договору купівлі-продажу квартири знаходяться у позивача.

Також зазначала, що до складу спадщини входять Ѕ частина квартири та грошові кошти, розміщені у ПАТ «КБ «Приватбанк» у сумі 27 735,47 дол. США. Вважала, що за позивачем у порядку поділу спільної сумісної власності має бути визнано право власності на Ѕ частину квартири, а також, що спадщина має бути поділена судом шляхом визнання за дітьми померлого права власності на частину квартири за рахунок збільшення частки відповідачів у строковому банківському вкладі як компенсації за належні їм частини квартири.

Таким чином, посилаючись на ст. ст. 356, 365, 1218, 1261, 1278 ЦК України, ст. ст. 63-74 СК України та ст. ст. 213-215 ЦПК України, та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та зміну підстави позову, просила:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири за адресою АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 право власності на ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на грошові кошти у сумі 5 986,25 дол. США, які знаходяться у ПАТ «КБ «Приватбанк» на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 право власності на ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на грошові кошти у сумі 5 986,25 дол. США, які знаходяться на рахунку у ПАТ «КБ «Приватбанк» на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на грошові кошти у сумі 7 881,45 дол. США, які знаходяться на депозитних рахунках у ПАТ «КБ «Приватбанк», відкритому на ім`я ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на грошові кошти у сумі 7 881,45 дол. США, які знаходяться на депозитних рахунках у ПАТ «КБ «Приватбанк», відкритому на ім`я ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 2-6, 187-191, т. 2 а.с. 53-55, 76-80).

У вересні 2016 року ОСОБА_5 подала до суду зустрічну позовну заяву, уточнивши яку зазначила, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 шляхом подачі безпідставного позову перешкоджає їй та іншим спадкоємцям у отриманні свідоцтва про право на спадщину та заявила позовні вимоги на майно, до якого вона не має відношення. Зазначає, що з 09 вересня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_7 , з яким була знайома з початку 2009 року та проживала з ним у цивільному шлюбі з лютого 2014 року. Вказує, що під час шлюбу з ОСОБА_7 вирішили всі накопичення розмістити на депозит у банківській установі, тому 01 грудня 2015 року відкрили депозити ПАТ «ПриватБанк», які зареєстрували на ім`я чоловіка. Звертала увагу на те, що на депозитах лежать не його власні кошти, а їх спільні заощадження. Тому вважає, що до спадщини входить лише частка ОСОБА_7 , тобто половина, а інша Ѕ частина депозитів та Ѕ частина відсотків, нарахованих по цим депозитам, належать ОСОБА_5 , як дружині на праві спільної власності подружжя.

Враховуючи викладене, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила:

- відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позову та заяви про зміну підстави позову щодо її права на спадщину на спадкове майно;

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_5 , проживала у фактично шлюбних відносинах однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 в період з 13 лютого 2014 року по 09 вересня 2015 року;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на спільне майно подружжя, а саме на: Ѕ частину депозитного вкладу ОСОБА_7 в ПАТ «ПриватБанк» на рахунку № НОМЕР_1 , у сумі 12 250,00 дол. США по договору №SAMDNWFD201 з усіма нарахуваннями, відсотками пропорційно її долі;

- право на Ѕ частини депозитного валютного вкладу в сумі 1 000,00 дол. США за договором №SAMDNWFD100 на рахунку № НОМЕР_3 з усіма нарахуваннями, відсотками пропорційно її долі;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, а саме на 1/5 долі в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на грошові кошти у сумі 2 650,00 дол. США, які знаходяться на депозитних рахунках за договорами №SAMDNWFD100 та №SAMDNWFD201 у ПАТ «КБ «ПриватБанк» відкритих на ім`я ОСОБА_7 та відсотки по них відповідно до її суми (т. 1 а.с. 102-105, т. 2 а.с. 5-9, 34-37, 57-61, 64-67, 197-200).

У лютому 2017 року ОСОБА_4 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_7 , подала до суду позовну заяву, уточнивши яку зазначила, що є підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладеного 12 вересня 2008 року, удаваним, оскільки фактично це був договір дарування, а не договір купівлі-продажу, тому просила суд застосувати наслідки ст. 235 ЦК України. Також зазначила, що відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України в коло спадкоємців, крім ОСОБА_4 , входять неповнолітні діти сина: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина сина - ОСОБА_5 .

Враховуючи вищезазначене, просила:

- визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , укладений 12 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кривенчуком С.В. 11 вересня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за №4618 - удаваним правочином та застосувати до даного правочину правові наслідки ст. 717 ЦК України як до договору дарування;

- визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 205-208, т. 2 а.с. 174-178).

22 листопада 2017 року представник ОСОБА_6 (батька померлого ОСОБА_7 ), ОСОБА_1 - ОСОБА_10 подав до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_4 , в яких просив відмовити у задоволенні позову про визнання удаваним договору купівлі-продажу квартири (т. 2 а.с. 68-69).

18 травня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_5 , в якому просив відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т. 2 а.с. 181-183).

23 травня 2018 року ОСОБА_5 направила до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просила відмовити позивачці в задоволенні її позову та заяви про зміну підстав позову щодо її права на спадкове майно. А стосовно частки дітей у спадковому майні, а саме на 1,5/5 частини квартири АДРЕСА_3 та 1,5/10 частині з відсотками, нарахованими відповідно до їх часток в депозитних вкладах в ПАТ КБ «Приватбанк», відкритих на ім'я її чоловіка ОСОБА_7 , кожному, не заперечує (т. 2 а.с. 228-232).

23 травня 2019 року ОСОБА_4 направила до суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позову, визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 право власності на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 на грошові кошти у сумі 2 650,00 дол. США, які заходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_3 і № НОМЕР_1 та 1/10 частину з депозиту № НОМЕР_4 у ПАТ КБ «Приватбанк», відкритому на ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 238-242).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності та поділ майна в порядку спадкування та позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 13 лютого 2014 року по 09 вересня 2015 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено (т. 3 а.с. 89, 90-94).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської РДА в м. Києві про визнання права власності на Ѕ частину квартири та поділ спадкового майна задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування скарги зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю, так як у 2007 році у них народилась двійня, у 2008 році вони для дітей за рахунок коштів допомоги при народженні придбали квартиру, тому квартира є спільною сумісною власністю, Ѕ частина якої належить ОСОБА_1 . Вказував, що усі докази у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 проживала з померлим однією сім`єю. Також зазначив, що з наявної в матеріалах справи відповіді, наданої на запит суду ПАТ КБ «ПриватБанк», картковий рахунок № НОМЕР_4 , на який ОСОБА_7 поклав 25 715,00 дол. США вбачається, що він був ним відкритий 27 червня 2014 року, тобто у день продажу частини квартири, а отже суд помилково зазначив у мотивувальній частині рішення, що доходи (проценти) від депозиту є спільною сумісною власністю, оскільки відповідно до ст. 58 СК України якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів). Таким чином, вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим (т. 3 а.с. 99-102).

Представник ОСОБА_5 - адвокат Приймак О.Ю. направив до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення а рішення суду без змін (т. 3 а.с. 142-152).

27 червня 2019 року ОСОБА_4 також направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила визнати апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною і необґрунтованою та залишити її без задоволення, залишити судове рішення без змін (т. 3 а.с. 160-162).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - адвокат Братищенко Ю.О. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник ОСОБА_5 - адвокат Король І.О. заперечувала проти скарги і просила залишити її без задоволення.

ОСОБА_4 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін (т. 3 а.с. 163).

Завідувач Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. просила розглянути справу за відсутності представника, поклавшись на розсуд суду (т. 3 а.с. 176).

Інші особи до суду не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 їх представник - адвокат Братищенко Ю.О. в суді апеляційної інстанції не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 3 а.с. 173-196, 209-211).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 3, 5, 9 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядає рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року в частині заявлених вимог апеляційної скарги щодо відмови у позові ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської РДА в м. Києві про визнання права власності на Ѕ частину квартири та поділ спадкового майна.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , пред`явленого в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 та факт спільної купівлі квартири разом з померлим.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер у віці 39 років, про що 19 грудня 2015 року складено актовий запис №18957 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 19 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 43).

За фактом смерті у Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №443/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 40-91).

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, зазначивши, що з 2004 року по 2014 роки проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 , мають спільних двох дітей, та під час проживання ОСОБА_7 разом з нею придбали квартиру.

Так, згідно з договору купівлі-продажу від 20 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кривенчуком С.В. 11 вересня 2008 року за номером в реєстрі 4618, копія якого міститься у матеріалах справи, ОСОБА_6 (батько померлого ОСОБА_7 ), що діяв від імені ОСОБА_8 та від імені ОСОБА_9 (дід і бабуся померлого ОСОБА_7 ) продав ОСОБА_7 однокімнатну квартиру, загальною площею 33.50 кв.м., жилою площею 18.20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 14 450,03 грн. (т. 1 а.с. 63-64).

Згідно з відповіддю ПАТ КБ «Приватбанк» на запит Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 24 червня 2016 року на ім`я померлого ОСОБА_7 у ПАТ КБ «Приватбанк» відкриті: депозит за договором №SAMDNWFD100 від 01 грудня 2015 року, рахунок № НОМЕР_3 з поточною сумою станом на 24 червня 2016 року 2 000,00 дол. США; та депозит за договором №SAMDNWFD201, рахунок № НОМЕР_1 станом на 24 червня 2016 року у сумі 24 506,05 дол. США (т. 1 а.с. 86).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 та подальших заяв про уточнення позовних вимог, позивач не заявляла вимогу у цьому провадженні про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , проте, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погодилась з висновком районного суду, що позивач не довела факту спільного проживання однією сім`єю за життя ОСОБА_7 , та вважає, що наведені позивачем обставини не є такими на які поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя та дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивачки щодо придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти або спільною працею. При цьому, позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами те, що вона спільно з ОСОБА_7 придбала квартиру внаслідок спільної праці або трудових зусиль, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи.

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, позивачка просила визнати за малолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 право власності по ј частині квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивачем у зазначених спорах може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268-1270 ЦК України, а належним відповідачем у такому спорі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно (постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №638/18364/13-ц).

Крім того, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки при розгляді вказаної категорії справ обов`язковим є наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину має бути підтверджена документально, тобто відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а ненадання таких документів є підставою для відмови у позові (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №303/210/16-ц).

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що договір купівлі-продажу від 12 вересня 2008 року за яким ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_3 , право на яку просить визнати позивачка разом із дітьми, зберігається у ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 1-6)

Факт зберігання оригіналу цього договору у позивачки ОСОБА_1 не може бути визнаний достатньою підставою для висновку про задоволення заявлених нею вимог.

У матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_1 , яка діє від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від 26 травня 2016 року зареєстрована в реєстрі за №11-443 про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_7 , яка була подана до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. Також міститься заява представника ОСОБА_1 про зупинення вчинення нотаріальних дій щодо прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 у зв`язку з поданням позову до суду (т. 1 а.с. 67, 85).

При цьому, відповідачі за первісним позовом дружина померлого - ОСОБА_5 та мати померлого - ОСОБА_4 не заперечували право малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємців першої черги, на успадкування майна їх батька - ОСОБА_7 .

Проте у матеріалах справи не міститься постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , яка діє від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки позивач не надала суду відомостей про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування задоволенню не підлягають.

Станом на 28 жовтня 2014 року на картковому рахунку ОСОБА_7 перебувало 25715.36 доларів США і в цей же день ОСОБА_7 зняв з рахунку 25215 доларів США (т. 1 а.с. 179-181).

За повідомленням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24 червня 2016 року, на ім`я ОСОБА_7 відкрито два депозитні рахунки із вкладами 2000 доларів США і 24506.05 доларів США, на картковому рахунку відкритому 22 червня 2013 року залишок складав 1229.42 долари США, на кредитному картковому рахунку відкритому 24 липня 2013 року - 360.21 грн. (т. 1 а.с. 47, 108-110, 174-177).

При цьому до суду не надано об`єктивних доказів, що гроші які ОСОБА_7 отримав від продажу належної йому частки квартири у червні 2014 року та гроші які зняв з карткового рахунку 28 жовтня 2014 року він поклав на відкритий ним депозитний рахунок 01 грудня 2015 року. Доводи апелянта стосовно цих обставин є припущеннями, тому колегія суддів їх відхилила.

Тому висновок районного суду, що належні спадкодавцю гроші, які ним були розміщені у грудні 2015 року на вищевказаних депозитних і карткових рахунках входять до складу спадщини, а спадкоємці можуть їх отримати в позасудовому порядку є правильним.

Отже рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є законним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до частини задоволених вимог ОСОБА_5 та відмови в задоволенні до неї позовних вимог ОСОБА_1 , слід стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 4200 (чотири тисячі двісті) грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, сплата яких підтверджується наданими до суду платіжними документами, розрахунками та актами виконаних робіт (т. 3 а.с. 199-207).

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 ) - 4200 (чотири тисячі двісті) грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 08 серпня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова