РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

27.08.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Білінської Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення позики,-

ВСТАНОВИВ:

Представник звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 251 597,95 грн. згідно договору позики від 22.01.2018 року, 10000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати у розмірі 7 616,00 гр. В обгрунтування вимог зазначено, що між сторонами 22.01.2018 року було укладено договір позики на суму 230 000 грн., строком до 22.07.2018 року. Проте, у встановлений строк позичальник не виконав свої зобов`язання за договором та кошти не повернув. Проценти за період з 22.01.2018 р. по 10.08.2018 р. від суми позики 230 000,00 грн. складають 21 597,95 грн. Позивач зазначив, що ОСОБА_3 відмовся в добровільному порядку повернути позику, чим заподіяв йому моральну шкоду. Через неправомірні дії ОСОБА_4 позивач вказав, що переніс душевний біль та страждання, значна сума коштів вилучена з обіходу сім`ї. Позивач вимушений звертатися за правовою допомогою та з позовом до суду. Моральну шкоду позивач визначив у розмірі 10 000,00 грн., що на його думку допоможе відновити душевну рівновагу.

Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 18, 22, 25)

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 22.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я.

Згідно умов договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 230 000,00 грн., а ОСОБА_3 прийняв кошти та зобов`язався повернути отримані кошти до 22.07.2018 року.

Факт передачі та отримання грошових коштів у повному обсязі підтверджується підписами сторін у договорі позики(а.с. 5).

Проте, у встановлений строк та станом на день розгляду справи доказів про повернення боргу ОСОБА_3 суду не надав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 договорупозики від 22.01.2018 р. сторонами визначено строк до 22.07.2018 р.

Крім того, як передбачено ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До позовної заяви представником позивача на підтвердження своїх вимог в частині стягнення з відповідача процентів за договором позики, надано розрахунок, згідно якого за період з 22.01.2018 року по 10.08.2018 року сума процентів складає 21 597,95 грн. (а.с. 6-8). Розмір нарахованих відсотків не спростовано відповідачем, за таких обставин, суд стягує з відповідача відсотки за користування коштами в розмірі визначеному позивачем.

З урахуванням викладеного, оскільки майнові права позивача порушені, зобов`язання за договором позики ОСОБА_3 не виконані належним чином, суд приходить до висновку про законність та доведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором, яка становить 251 597,95 грн., яка складається з суми позики 230 000,00 грн. та суми процентів 21 597,95 грн. у зв`язку з чим, позовна заява підлягає до задоволення в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору позики.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством, ні договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неповерненням грошових коштів переданих в позику, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено наступне.

При зверненні до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2616,00 грн. оскільки ціна позову складає 261 597,95 грн. (а.с. 1).

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в розмірі 251 597,95 грн., на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 2513,98 грн.

Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката .

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Встановлено, що 12.02.2018 року між адвокатом Врублевським М.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги. Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що розмір гонорару та порядок оплати визначається додатковою угодою до договору (а.с. 10).

В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач уклав додаткову угоду з адвокатом для визначення гонорару та порядку його оплати, відсутні докази про те, що позивачем було сплачено адвокату Врублевському М.М. винагороду в розмірі 5000,00 грн., відсутній акт виконаних робіт адвокатом, не надано доказів про обсяг виконаних робіт та кількість часу витраченого на їх виконання. У зв`язку з чим, підстави для стягнення з відповідача даного виду судових витрат у розмірі 5000,00 грн. - відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 536, 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 251 597,95 грн., яка складається з суми позики 230 000,00 грн. та суми процентів 21 597,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2513,98 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Л.М. Чішман