КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Суханової Є.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) в особі Служби у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) в особі Служби у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним висновком суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мілетич Ольга Олегівна, 25 липня 2019 року, подала апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 354 ЦПК України, зокрема, пропущено процесуальний строк на апеляційне оскарження.

У відповідності до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху. Апелянту було надано десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для виправлення вказаних недоліків, а саме: зазначити поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог ухвали, апелянт представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мілетич Ольга Олегівна, 19 серпня 2019 року, подала до суду заяву про усунення недоліків, в якій тлумачить законодавство, що стосується строків подання апеляційної скарги та посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вона отримала засобами поштового зв`язку 11 липня 2019 року, а тому мала та має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, вважає, що судом першої інстанції порушено норми діючого законодавства, щодо порядку вручення рішень.

Вивчивши матеріали справи приходжу до процесуального висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт та її представник була належним чином обізнана про існування оскаржуваного рішення, так, як позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мілетич О.О. були присутні на судовому засіданні від 03 червня 2019 року в день проголошення вступної та резолютивної частини рішення (а.с. 94-96)

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у звязку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, протягом тривалого часу позивач та її представник, не захищали свої процесуальні права, не цікавився розглядом справи, порушень її прав щодо отримання повного тексту рішення суду першої інстанції або звернення з апеляційною скаргою у встановленні законодавством строку, не довели.

Звертаю свою процесуальну увагу також на ту обставину, що апелянт є позивачем по справі, повиннна була цікавитись розглядом справи, а також має представника - адвоката на представництво її інтересів в судових органах, жодних процесуальних перешкод щодо отримання повного тексту рішення у визначені законодавством строки, не встановлено.

Ззгідно до ст.ст. 43, 44 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, та обов`язками, зокрема добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов`язки.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до процесуального висновку, що апеляційне провадження не може бути відкрито у зв`язку із тим, що апелянтом безпідставно пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду І інстанції.

У клопотанні, про поновлення строку причина його поновлення на думку суду не є поважною в розумінні п.4, ч.1 ст. 358 ЦПК України.

Так, згідно з п. 4 ч.1 ст.358 ЦПК України, скаржником у строк визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Важливо, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Тобто, такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Враховуючи вище викладене, підстав для прийняття апеляційної скарги немає, у зв`язку з тим, що причини пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції, які на думку апелянта є поважними, суд визначив не поважними.

За таких обставин, у відповідності до вимог п.4.,ч. 1 ст. 358 ЦПК України, правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року відсутні.

Керуючись п. 4., ч. 1 ст. 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) в особі Служби у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання дітей- відмовити за пропуском процесуальних строків на оскарження.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Київського

апеляційного суду Є.М. Суханова