ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2871/18

Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1042/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Національний університет біоресурсів і природокористування України, Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2019 року (місце ухвалення - м. Ніжин, повний текст рішення складено - 01.07.2019) про відмову у прийнятті додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів і природокористування України, Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» про визнання незаконною недовиплату заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного університету біоресурсів і природокористування України, Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» про визнання незаконною недовиплату заробітної плати.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 31.08.2001 ОСОБА_1 , кандидата сільськогосподарських наук, старшого наукового співробітника прийнято на посаду викладача спеціальних дисциплін до Ніжинського агротехнічного інституту на повну ставку. Після отримання вченого звання доцента 22.02.2007 та закінчення очної докторантури Національного університету біоресурсів і природокористування України 30.12.2009 позивач був прийнятий на повну ставку на посаду доцента кафедри аграрної економіки відповідача. В позові позивач посилається, що до 2014-2015 н.р. навантаження було повним, проте, розпочинаючи з 2015-2016 н.р. воно почало зменшуватись і у 2016-2017 н.р. становило 0,75 ставки, у 2017-2018 н.р. - 0,5 ставки.

У позові позивач посилається на ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту», згідно якої максимальне навантаження на одну ставку науково-педагогічного працівника не може перевищувати 600 годин на навчальний рік. Проте, відповідач самовільно у 2014-2015 н.р. встановив навантаження у 900 годин, навчальне навантаження позивача складало 953 години, тобто працював на 1,58 ставки. У 2015-2016 н.р. навантаження відповідачу було встановлено у 800 годин на одну ставку, навантаження позивача складало 776 годин, або 0,97 ставки. У 2016-2017 н.р. відповідачем встановлено максимальне навантаження на одну ставку 730 годин, навантаження позивача складало 564, або 0,77 ставки. У 2017-2018 н.р. - 730 годин, проте рівень навантаження позивача зменшився до 370 годин, тобто до 0,5 ставки.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем ЗУ «Про вищу освіту», Розділ Х. «Учасники освітнього процесу», ст. 59 «Гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам вищих навчальних закладів», п. 2 (редакція станом на 01.01.2018).

ОСОБА_1 має вчене звання доцента, старшого наукового співробітника та займає відповідну посаду - доцент. Проте, доплата залишилась на рівні у 10 %, така яку встановив відповідач з моменту присвоєння звання, проте, за чинним законодавством має бути 25 % посадового окладу.

В прохальній частині позову ОСОБА_1 просив визнати неправомірними зміну істотних умов праці, через зменшення навантаження викладача з 1,0 ставки до 0,75 та до 0,5 ставки, відсотку доплат за вчене звання доцента (з 25 % до 10 %), встановлення всупереч ЗУ «Про вищу освіту» розміру навантаження понад 600 годин, поновити попередні відповідно із законом умови та визначити понесені позивачем збитки за період з 01.09.2014 по 31.05.2018, стягнути їх на користь позивача з Відокремленого підрозділу НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут».

10.07.2018 позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме: зменшення навантаження викладача з 0,1 ставки до 0,75 та до 0,5 ставки, відсотку доплат за вчене звання доцента (з 25 % до 10 %), встановлення всупереч ЗУ «Про вищу освіту» розміру навантаження понад 600 годин та стягнути з відповідача, ВП НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут» збитки (недовиплачену заробітну плату) за період з 01.09.2014 по 31.05.2018 у розмірі 179 755, 71 грн.

02.05.2019 ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій підтримав позовні вимоги щодо визначення незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме: зменшення навантаження викладача з 1,0 ставки до 0,75 та до 0,5 з 2018-2019 н.р. до 0,24 ставки, відсотку доплат за вчене звання доцента (з 25% до 10%), встановлення всупереч ЗУ «Про вищу освіту» розміру навантаження понад 600 годин. В іншій частині уточнені позовні вимоги не підтримує.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 02.05.2019 визнано незаконною недовиплату заробітної плати Національним університетом біоресурсів і природокористування України ОСОБА_1 , що полягає:

у встановленні навчального навантаження на одну ставку як науково-педагогічного працівника понад 600 годин на навчальний рік, а саме в 2015-2016 н.р. - 700 годин, 2016-2017 н.р. - 800 годин, 2017 -2018 н.р. - 730 годин, що потягло невірне вирахування ставки викладача, в порушення ч.2 ст. 56 Закону України "Про вищу освіту";

у зменшенні доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

22.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просив визнати незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме зменшення навантаження викладача протягом 2016-2017 н.р. з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017 - 2018 н.р. до 0,5 ставки, протягом 2018 - 2019 н.р. - до 0,24 ставки, та повернути законні умови праці відповідно Закону України «Про оплату праці», статті 6. Тарифна система оплати праці, Закону України «Про вищу освіту», тощо. Крім того, просив повернути суму 1797, 56 грн, яка була сплачена, як 1,0% від заявленої суми збитків у заяві «Про уточнення позовних вимог» від 10.07.2018.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 01.07.2019 у прийнятті додаткового рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме зменшення навантаження викладача протягом 2016-2017 н.р. з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017-2018 н.р. до 0,5 ставки, протягом 2018-2019 н.р. - до 0,24 ставки, та повернення законних умов праці (повного навантаження), відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 01.07.2019, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржувана ухвала суду є незаконною, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, оскільки не всі позовні вимоги позивача були вирішеними, суд відсторонився від справедливого вирішення всіх позовних вимог позивача.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається, позивач 02.05.2019 уточнив позовні вимоги, де підтримав позовні вимоги щодо визначення незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме: зменшення навантаження викладача з 1,0 ставки до 0,75 та до 0,5 з 2018-2019 н.р. до 0,24 ставки, відсотку доплат за вчене звання доцента (3 25% до 10%), встановлення всупереч ЗУ «Про вищу освіту» розміру навантаження понад 600 годин. В іншій частині уточнені позовні вимоги не підтримав.

З заявою про ухвалення додаткового рішення позивач звернувся після ухвалення рішення судом першої інстанції, та посилався на те, що судом вирішено не всі позовні вимоги в тому числі не вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 в прийнятті додаткового рішення місцевий суд прийшов до висновку, що рішення ухвалено стосовно всіх позовних вимог позивача ОСОБА_1 в межах заявлених ним вимог відповідно до ст. 13 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Так, поза увагою місцевого суду залишились не вирішеними вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці, а саме зменшення навантаження викладача протягом 2016-2017 н.р. з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017 - 2018 н.р. до 0,5 ставки, протягом 2018 - 2019 н.р. - до 0,24 ставки, та питання повернути законні умови праці (повного навантаження). Крім того, позивач просив суд повернути сплачений судовий збір у сумі 1797,56 грн., оскільки вимоги в цій частині судом не вирішувались. Щодо вказаних вимог позивач просив ухвалити додаткове рішення.

Оскільки, місцевим судом не вирішено позовні вимоги позивача щодо яких ним було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в тому числі і повернення судового збору, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного провадження не наділений повноваженнями перевірити законність і обгрунтованість не вирішених позовних вимог судом першої інстанції.

Крім того, місцевим судом не взято до уваги суму сплаченого судового збору позивачем. Так, під час звернення до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн (а.с. 2 т.1), на виконання вимог ухвали без руху, яка постановлена судом першої інстанції, позивачем з врахуванням уточнення позовних вимог було сплачено суму судового збору в розмірі 1797,56 грн (а.с. 38 т.с. 1), а саме 1% від суми недоплаченої заробітної плати.

Згідно ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Крім того, в подальшому зазначені позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати не були вирішені судом першої інстанції у зв`язку з поданням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 214 т.1), що залишилось поза увагою суду першої інстанції при вирішенні заяви про ухвалення додаткового рішення, в якій міститься клопотання про повернення судового збору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 01.07.2019 вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379 ч. 1 п. 4, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 13.09.2019.

Головуючий Судді :