Номер провадження: 22-ц/813/3450/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника АТ «УкрСиббанк» - адвоката Туфекчі І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,

встановив:

09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , в якому просив визнати припиненим договір поруки № 130767, укладений 31 липня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 у якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 31.07.2007 року.

Згідно поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, останній просив визнати припиненою з 29.08.2014 року поруку ОСОБА_1 за Договором поруки № 130767 від 31 липня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачами було збільшено об`єм відповідальності поручителя за зобов`язанням без його згоди, шляхом підняття відсоткової ставки за кредитним договором з 12,5 % до 25%, а тому вважає, що порука є припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, було задоволено.

Визнано припиненою з 29.08.2014 року поруку ОСОБА_1 за Договором поруки № 130767 від 31 липня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк»ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року, та постановлення нового - про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції з`явилась представник апелянта - АТ «УкрСиббанк» - адвокат ТуфекчіІ.Ф., інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання.

У зв`язку з цим, вони були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України - за 10 днів до судового засідання, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.115-118).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 31 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого стало ПАТ «УкрСоцбанк», яке в подальшому перейменовано на АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк надав позичальникові кредит в розмірі 86500,00 (вісімдесят шість тисяч п`ятсот) доларів США, строком до 31 липня 2028 року, зі сплатою 12,5 % річних, що зазначено в п. 1.3.1 вказаного договору (далі - Кредитний договір), (а.с.6).

31 липня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором між позивачем ОСОБА_1 та банком було укладено договір поруки №130767, за яким поручитель зобов`язався відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому (далі - Договір поруки).

При цьому поручитель ОСОБА_1 також поручився за те, що боржник ОСОБА_3 буде сплачувати 12,5 % річних, про що вказано в п. 1.3 Договору поруки (а.с.14).

Звертаючись до суду з позовом, поручитель ОСОБА_1 посилався на те, що в подальшому Банк без його згоди і відома підвищив процентну ставку до 25 %, чим порушив п. 2.1 Договору поруки (а.с.14).

Так, у відповідності до п. 2.1 Договору поруки сторони домовились, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що поручитель ОСОБА_1 був повідомлений Банком про підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами.

Пунктом 10.2 Кредитного договору визначено порядок збільшення процентної ставки, згідно якого Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника.

В свою чергу, позичальник ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях визнала, що у серпні 2014 року Банк повідомив її про зміну розміру відсоткової ставки до 25,00% (тобто ставка збільшена вдвічі) з 29.08.2014 року.

Таким чином, позивач доводив суду, що у відповідності до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука є припиненою, оскільки Банк збільшив об`єм відповідальності поручителя за зобов`язанням без його згоди і повідомлення, шляхом підняття відсоткової ставки за Кредитним договором вдвічі, з 29.08.2014 року.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч.1 ст.ст.598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що у даному випадку з 29 серпня 2014 року мали місце зміни основного зобов`язання (вдвічі збільшена відсоткова ставка за договором кредиту) без згоди поручителя, в результаті яких збільшилась відповідальність поручителя. Такі обставини тягнуть за собою негативні наслідки для поручителя, появу у поручителя нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки.

Заперечуючи проти позовних вимог і обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу, представник АТ «УкрСиббанк» посилався на те, що відповідно до п.10.2 Кредитного договору сторони домовились, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни; погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим договором; здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті; підвищення ставки на 3 відсоткових пункту бланковими кредитами «Овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; звільнення позичальника з основного місця роботи.

Тобто, посилаючись на вказані обставини, представник апелянта зазначив, що таким чином поручитель ОСОБА_1 дав свою згоду на зміну процентної ставки за Кредитним договором у разі порушення позичальником фінансової дисципліни.

Однак, з цього приводу колегія суддів зазначає, що вказані обставини не давали підстав для збільшення відсоткової ставки за Кредитним договором вдвічі без згоди і повідомлення про це поручителя ОСОБА_1 , як то передбачено п. 2.1 Договору поруки, згідно якого сторони домовились, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

З підстав викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поручитель у зв`язку зі зміною зобов`язання без його згоди не тільки не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, але і з моменту такого збільшення його обов`язок за договором поруки повністю припиняється і перестає існувати.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне удове рішення складено 21.08.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра