Справа № 162/323/19
Провадження № 2/162/156/2019
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 серпня 2019 року смт Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області під головуванням судді Глинянчука В.Д., з участю секретаря судових засідань Смаль Т.П., розглянувши справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_2 25 квітня 2019 року.

Ухвалою від 07 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розглянуто справу з повідомленням сторін 06 червня 2019 року.

Судовий розгляд справи двічі відкладався за клопотаннями позивача.

Позивач ОСОБА_1 22 липня 2019 року подав заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідач, який належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подав.

Позивач клопотав перед судом розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Ухвалою від 16 серпня 2019 року постановлено провести заочний розгляд цієї справи.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового засідання 16 серпня 2019 року технічним засобом не здійснювалось.

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 в остаточній редакції позову просить стягнути з ОСОБА_2 1468 доларів США боргу та 99,66 доларів США процентів за договором позики.

Позовні вимоги умотивовано тим, що 25 квітня 2016 року позивач позичив відповідачу 1468 доларів США. ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти не пізніше 19 березня 2017 року. На підтвердження цього ОСОБА_2 представив розписку. В оговорені строки боржник свого зобов`язання не виконав.

У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 625, 1046, 1047 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подавав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

З боргової розписки від 25 квітня 2016 року слідує, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 1468 доларів США, які мав повернути до 19 березня 2017 року.

Норми права, які застосував суд. Мотиви суду щодо позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності з частиною четвертою статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності з частиною першою статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою у момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка визначена у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц позичальник, отримавши позику в іноземній валюті, зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів в в цій валюті. При обрахунку 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК за основу має братися прострочена сума, визначена договором, а не її еквівалент у гривні.

Враховуючи дослідженні докази, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення боргу за договором позики від 25 квітня 2016 року та процентів від суми позики. Відповідач порушив термін виконання зобов`язання.

Таким чином, позов підлягає до повного задоволення.

Питання розподілу судових витрат.

На момент ухвалення судового рішення у матеріалах справи відсутні відомості про понесені сторонами судові витрати.

Позивач звільнений від оплати судового збору при поданні позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК, у зв`язку із повним задоволенням позову, з відповідача у користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі встановленої законом мінімальної ставки для вимог майнового характеру на момент ухвалення рішення, що складає 768,4 гривень.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265, 282 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) у користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість відповідно до договору позики від 25 квітня 2016 року у сумі 1468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім) доларів США та 3 % річних від суми позики, що ставить 99,66 доларів США (дев`яносто дев`ять доларів США шістдесят шість центів).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук