Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі судового засідання Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,2009 р.н.,до ОСОБА_3 ,третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування,про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Трачук Н.І.

представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Семенченко Н.В.,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх спільного сина ОСОБА_2 ,2009 р.н.

Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 ,2009 р.н.,який після розлучення сторін з 2012 р.проживає з позивачкою,знаходиться на повному її утриманні,відповідач залишив сім`ю раніше за розлучення,проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,з дитиною не спілкується,ніякої участі у вихованні та розвитку сина не приймає,життям та здоров`ям не цікавиться,матеріально дитину не забезпечує,всі батьківські обов`язки виконує позивачка самостійно.

Між відповідачем та дитиною не виникло особистих зв`язків та почуття любові,дитина практично не знає рідного батька,відповідач подальшою долею дитини не переймається.

Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 ,2009 р.н.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 14.06.2018 р.

Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Підготовче судове засідання за участю позивача та представника третьої особи проведено 21.01.2019 р.

Ухвалою суду від 21.01.2019 р.підготовче провадження закрито.

В судовому засіданні 29.08.2019 р.були заслухані вступне слово позивачки та її представника адвокатки Трачук Н.І.,за змістом яких вони підтримали заявлені вимоги у повному обсязі;представник третьої особи Семенченко Н.В.підтримала позов з урахуванням висновків органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини сторін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з*явився,зареєстроване місце проживання (перебування)відповідача невідоме,відомості про реєстрацію/зняття з реєстраційного обліку по Запорізькій області відсутні.

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України,відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 12.09.2018 р.З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату,час і місце розгляду справи.

Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого ОСОБА_1 позову є вимога матері в інтересах малолітньої дитини до його батька про позбавлення батьківських прав .

Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З матеріалів справи суд встановив,що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який проживає та зареєстрований з позивачкою за місцем реєстрації останньої АДРЕСА_1 .

Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини.

Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

При розгляді справи суд встановив,що відповідач з 2011 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з сином не спілкується без жодних перешкод для цього,такі обставини встановлені рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.07.2012 р.у цивільній справі № 2134/2012 провадження № 2-590/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та повторно не доказуються.

Також відповідач не виконує свого обов`язку батька утримувати дитину місце його проживання та роботи невідомі.

Дитина відвідує шкільний навчальний заклад,згідно інформації з якого,вихованням учня ЗСШФК № 18 ОСОБА_2 займається мати,відповідач за час навчання дитини жодного разу не з`являвся,у витратах по оплаті за навчання сина участі не брав.

Згідно акту обстеження умов проживання дитини від 07.07.2018 р. ОСОБА_2 мешкає з матір`ю ОСОБА_1 та забезпечений усім необхідним для навчання,розвитку,відпочинку.

Як вбачається із висновків органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради від 11.06.2019 р.,малолітній ОСОБА_2 ,2009 р.н.,проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 ,яка самостійно займається його вихованням,утриманням,розвитком.Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення батька від виконання батьківських обов*язків на відповідає інтересам дитини.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач як батько малолітнього ОСОБА_2 ,2009 р.н.,не виконує своїх обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання сином освіти.

Фактично між дитиною та батьком не виникло родинних стосунків,притаманних сім*ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв*язку.

Відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачкою дитиною не цікавився, проживає окремо від дитини,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлював,не з`явився до органу опіки та піклування на розгляд питання про доцільність позбавлення його батьківських прав,це вказує на те,що виховання дитини матір`ю та самоусунення від участі у житті сина є для нього зручним.

Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідач без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина ,його небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про нього,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батька відносно сина знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами.

Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.

Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначені розміру аліментів,які підлягають стягненню, суд враховує відсутність відомостей про наявність у відповідача інших утриманців та обмежень у працевлаштуванні,відсутність з його боку участі в матеріальному забезпеченні спільної з позивачкою дитини у будь-який спосіб та вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі ј частини від усіх видів доходу(заробітку)відповідача щомісячно,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 07.05.2018 р.(з дати звернення позивача з цим позовом до суду)до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,позивачка не ставила на вирішення суду питання про стягнення з відповідача на її користь витрат судового збору.

На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 виданий 16.04.1998 р.Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області,останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,місце проживання: АДРЕСА_1 ,аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі ј частини від усіх видів його доходу(заробітку)щомісячно,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 07.05.2018 р.до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Ю.А.Галущенко