КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/41199/18

29 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шульжука Тараса Романовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

29 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26.03.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва вона зареєструвала шлюб з відповідачем.

Від шлюбу мають малолітню дитину- сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та спільних поглядів на життя та шлюб. З квітня 2015 року вони припинили вести спільне господарство та проживають окремо.

Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам, просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 26.03.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис № 262.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , зареєстрований 26 березня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 262, розірвано.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шульжук Тарас Романович подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року з відображенням фактичних обставин, які викладені в апеляційній скарзі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення у своєму змісті містить декілька позицій, які не підтверджені належними доказами та не були досліджені судом у повному обсязі.

Зокрема, на сторінці 2 в абзаці 6 рішення судом зазначено, що на даний час відповідач відбуває покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор», проте такий висновок суду є безпідставним, так як відповідач у даній справі ОСОБА_1 на даний час не набув статусу засудженого, так як вирок Подільського районного суду м.Києва від 10.02.2017 року щодо нього оскаржується ОСОБА_1 до апеляційного суду, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.03.2017 року відкрито апеляційне провадження, тобто вирок на набув законної сили і ОСОБА_1 не набув статусу засудженого та не відбуває покарання у Київському СІЗО.

Посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції, викладеного на сторінці 2 в абзаці 9 рішення про те, що з квітня 2015 року сторони припинили вести спільне господарство, проживають окремо та подружні відносини не підтримують. Вказує на те, що судом не перевірялася доводи позовної заяви щодо припинення подружніх відносин між сторонами у квітні 2015 року. У свою чергу, листом Київського СІЗО від 26.03.2019 року №05/6702 підтверджується, що протягом 2015-2017 років ОСОБА_2 відвідувала відповідача ОСОБА_1 в Київському СІЗО.

Зазначав, що судом першої інстанції не було взято до уваги його заяву, як представника відповідача, про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості в іншому судовому засіданні, що призвело до порушення принципу змагальності сторін в цивільному процесі та не дало йому можливості надати до суду докази, які мають значення при встановленні юридичних фактів - листа Київського СІЗО від 26.03.2019 року №05/6702.

Підсумовуючи зазначив, що він не заперечує щодо резолютивної частини оскаржуваного рішення, але просить змінити мотивувальну частину судового рішення, а саме: 1) щодо статусу відповідача, як засудженого, оскільки суд необґрунтовано зауважив на тому, що ОСОБА_1 відбуває покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор»; 2) щодо моменту припинення подружніх відносин сторін у справі, оскільки суд не дав можливості надати докази того, що подружні взаємини припинилися не в квітні 2015 року, а щонайменше у лютому 2017 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Шульжук Тарас Романович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.03.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 26.10.2005 року.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, з квітня 2015 року вони припинили шлюбні відносини, оскільки її чоловіка затримали за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та до нього застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою . З урахуванням того, що збереження шлюбу є неможливим, просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 26.03.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 262.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що з квітня 2015 року сторони припинили вести спільне господарство, проживають окремо, подружні відносини не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Рішення суду в частині задоволення позову про розірвання шлюбу відповідачем не оскаржується, оскільки в апеляційній скарзі зауважено про його згоду з резолютивною частиною оскаржуваного рішення.

Апелянтом оскаржується фактично мотивувальна частина рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим в апеляційній скарзі просить змінити мотивувальну частину рішення з відображенням фактичних обставин справи щодо перебування ОСОБА_1 у ДУ «Київський слідчий ізолятор» та щодо моменту припинення подружніх відносин між сторонами.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в його мотивувальній частині зазначено, що згідно з вироком Подільського районного суду м. Києва від 10.02.2017 року в справі № 758/11209/15-к, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у вигляді тринадцяти років позбавлення волі. На даний час відповідач відбуває покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор (стор.2 абз.4);

Судом встановлено, що з квітня 2015 року сторони припинили вести спільне господарство, проживають окремо та подружні відносини не підтримують.» (стор.2 абз.7).

Доводи апеляційної скарги про безпідставність викладеного в мотивувальній частині рішення висновку суду першої інстанції про те, що на даний час відповідач відбуває покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор», колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки такий висновок базується лише на поясненнях позивачки на не завіреній у встановленому законом порядку копії вироку Подільського районного суду м. Києва від 10.02.217 року щодо Особи_7. В матеріалах справи відсутні докази того, що вказаний вирок набрав законної сили, а тому відповідач не набув процесуального статусу засудженого у кримінальному провадженні й відповідно не є таким, що відбуває покарання, а тримається під вартою в установі попереднього ув`язнення.

Крім того, встановлення зазначеного питання не стосується предмету доказування у справі про розірвання шлюбу.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що на даний час відповідач відбуває покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що з квітня 2015 року сторони припинили вести спільне господарство, проживають окремо та подружні відносини не підтримують, оскільки судом не перевірялася доводи позовної заяви щодо припинення подружніх відносин між сторонами у квітні 2015 року та листом Київського СІЗО від 26.03.2019 року №05/6702 підтверджується, що протягом 2015-2017 років ОСОБА_2 відвідувала відповідача ОСОБА_1 в Київському СІЗО, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне .

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначала, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися з 18 квітня 2015 року, у зв`язку з затриманням її чоловіка ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та перебуванням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до частин 1,2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року було відкрито провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 отримав особисто 11 лютого 2019 року.

У встановлений в ухвалі від 16 січня 2019 року п`ятнадцятиденний строк, стороною відповідача відзиву на позовну заяву подано не було.

19 березня 2019 року відповідачем подано заяву про визнання позовної заяви в якій він просив ухвалити рішення про розірвання шлюбу та просив розглядати справу без його участі. Заяву мотивував тим, що між ним та позивачкою 14 березня 2017 року укладено шлюбний договір, яким унормовано всі значущі для нього особисті майнові та немайнові права, які виникли/виникають під час розірвання шлюбу.

У зазначеній заяві відповідач не спростовував твердження позивачки про припинення ними шлюбних відносин саме з квітня 2015 року та доказів на спростування вказаної обставини до суду першої інстанції не подавав.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи, що призвело до неможливості надати суду докази, які мають значення при встановленні юридичних фактів, а саме: листа Київського СІЗО від 26.03.2019 року №05/6702, колегія суддів вважає безпідставними, так як в матеріалах справи відсутні докази того, що така заява була отримана судом та передана судді. З наданої до апеляційної скарги копії заяви про відкладення судового розгляду вбачається, що на ній відсутні будь-які відмітки суду про її отримання. З долучених до апеляційної скарги копій накладної, фіскального чеку та відстеження відправлення не вбачається, що саме вказана заява була відправлена представником відповідача на адресу суду та була отримана уповноваженою особою суду.

Крім того, колегією суддів приймається до уваги й те, що підготовче судове засідання у даній справі було призначене на 15.05.2019 року, вказаний вище лист Київського СІЗО датований 26.03.2019 року, що свідчить про те, що сторона відповідача мала достатньо часу для поданняі його до суду, проте своїми процесуальними правами не скористалася. 19.03.2019 року від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову, в якій він також просив здійснити розгляд справи за його відсутності. Вказана заява була подана до суду представником відповідача адвокатом Шульжуком Тарасом Романовичем, а її копія ним же направлена на адресу позивачки 11.03.2019 року.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням приписів ч.3 ст.367 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття в якості доказу листа Київського СІЗО від 26.03.2019 року №05/6702 про відвідування ОСОБА_2 ОСОБА_1 в період з 20.04.2015 року по 20.03.2019 року.

Крім того, сторонами не заперечується, що з квітня 2015 року відповідач перебуває у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», що унеможливлює спільне проживання сторін, ведення ними спільного господарства та підтримання шлюбних стсунків.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що сторони припинили вести спільне господарство, проживають окремо та подружні відносини не підтримують з квітня 2015 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року необхідно змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що на даний час відповідач відбуває покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор». У задоволенні вимоги апеляційної скарги про виключення з мотивувальної частини рішення висновку суду про те, що саме з квітня 2015 року сторони припинили вести спільне господарство, проживають окремо та подружні відносини не підтримують колегія суддів відмовляє за її необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шульжука Тараса Романовича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що на даний час відповідач відбуває покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: