Ухвала

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 362/3528/17-ц

провадження № 61-40458св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року у складі судді Кравченко Л. М. та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2018 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» (далі - КП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання») про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2015 році він закінчив Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря. Після чого Міністерством охорони здоров`я України його направлено на роботу в КП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» на посаду лікаря-психотерпевта для проходження відповідної спеціалізації - інтернатури. Наказом КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» від 12 серпня 2015 року його прийнято на роботу на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Психіатрія» та призначено керівником інтернатури лікаря-психіатра. Термін проходження інтернатури сплив у 2017 році, його атестовано атестаційною комісією, після чого Міністерством охорони здоров`я України виданий сертифікат спеціаліста та присвоєно звання лікаря зі спеціальністю «Психіатрія». Після інтернатури він на роботу більше не виходив, а 01 лютого 2017 року подав на ім`я керівника заяву про звільнення у зв`язку із закінченням інтернатури. 17 травня 2017 року він повторно подав заяву про звільнення та про видачу трудової книжки, проте у відділі кадрів його повідомили про те, що трудова книжка має зберігатись у КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», оскільки із 01 лютого 2017 року його переведено на посаду лікаря-психіатра у зв`язку з закінченням інтернатури. 09 серпня 2017 року він дізнався про те, що наказом відповідача від 25 травня 2017 року його звільнено з посади лікаря-психіатра за прогули без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України,

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати незаконними дії відповідача щодо переведення без його згоди на посаду лікаря-психіатра у зв`язку із закінченням інтернатури із 01 лютого 2017 року та наказ від 25 травня 2017 року № 210-П про його звільнення із посади лікаря-психіатра за прогули без поважних причин відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України. Змінити дату та формулювання причини звільнення його з роботи, зазначивши дату звільнення - 31 січня 2017 року, а формулювання причини звільнення - звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України та зобов`язати відповідача внести відповідні зміни у його трудову книжку із дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із правомірностідій відповідача із переведення ОСОБА_1 на посаду лікаря-психіатра для відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури та отримання звання лікаря. Позивач не мав причин для розірвання угоди з навчальним закладом на час виникнення спірних правововідносин та у заяві про звільнення їх не вказав, у зв`язку з чим після закінчення інтернатури та здобуття звання лікаря-спеціаліста позивач, на виконання вимог свого зобов`язання за угодою та направлення на роботу, мав з`явитися до КП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» для подальшого відпрацювання.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2018року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами, та правові норми, які їх регулюють, дійшов правильного висновку про підтвердження обов`язку позивача, який отримав освіту за державним замовленням, відпрацювати за направленням не менше трьох років.Дії відповідача з переведення позивача на посаду лікаря-психіатрає правомірними, здійснені на виконання наказу Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 02 січня 2017 року № 9-н із 01 лютого 2017 року, яким прийнято рішення про переведення лікарів-інтернів на посади лікарів-спеціалістів відповідно до направлення на роботу у зв`язку із закінчення навчання в інтернатурі та отриманням звання «лікар-спеціаліст». Правомірність звільнення позивача із займаної посади сумнівів не викликає, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження допущених відповідачем порушень процедури звільнення, передбаченої чинним трудовим законодавством. Зокрема, позивачем не спростовано факту прогулу та не доведено поважності причин невиходу на робоче місце в робочі дні, що, в свою чергу, доведено відповідачем та підтверджується матеріалами справи. Посилання апеляційної скарги на те, що положеннями Конституції України не передбачено примусового відпрацювання випускниками медичних навчальних закладів, унаслідок чого обов`язковість відпрацювання призводить до порушення конституційного права позивача на працю та права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах, є безпідставними. ОСОБА_1 , добровільно укладаючи угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, був обізнаний із родом та характером майбутньої роботи, яка може бути йому запропонована виключно в межах його спеціальності і кваліфікації та необхідністю відпрацювання певного строку після закінчення навчання. Отримавши направлення на роботу, яке у випадку позивача передбачало проходження спеціалізації (інтернатури) та подальшого працевлаштування для відпрацювання за одним місцем, позивач не мав жодних заперечень, із вимогами щодо зміни місця направлення не звертався, а тому підстави стверджувати про примусову працю у цьому випадку відсутні. Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його конституційних прав.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2018 року, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що написавши заяву на звільнення він розумів, що порушує своє зобов`язання за типовою угодою працювати за направленням З роки після закінчення інтернатури, але за це передбачена інша відповідальність, і це не означає, що за такий вчинок відповідач мав право звільнити з роботи із власної ініціативи. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан, а отже, суди дійшли неправильного висновку про правомірність дій відповідача з переведення на посаду лікаря-психіатра для відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури та отримання звання лікаря і встановлення факту про те, що він не мав причин для розірвання угоди з навчальним закладом на час виникнення спірних правовідносин та в заяві про звільнення їх не вказав. Відповідачем порушено строк застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке застосовується навіть за відсутність на роботі протягом трьох годин, а відповідач чекав декілька місяців, хоча ще із 01 лютого 2017 року йому було відомо про те, що він відмовляється працювати у нього.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2018року призначити до судового розгляду на 25 вересня 2019 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик