Провадження № 2/638/643/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої Аркатової К.В.

секретаря Мунтяну І.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу у розмірі 1500000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Свої позовні вимоги обґрунтовує, тим, що 13.08.2018 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, за яким ним передано відповідачу у справі грошові кошти в сумі 1500000 грн. із обов`язком повернення до 13.09.2018 року, однак у вказаний строк остання борг не повернула. На його прохання про добровільну сплату боргу ОСОБА_2 не відповіла, від перемовин щодо вирішення даного питання ухиляється.

Позивач ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач ОСОБА_2 визнали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Вислухавши учасників процесу, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

13.08.2018 року ОСОБА_3 уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, згідно якого передав у позику відповідачу 1500000 грн. строком повернення до 13.09.2018 року.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні підтверджений факт отримання позики від ОСОБА_3 та не повернення зазначеної суми у визначені строки, тобто 13.09.2018 року.

Таким чином, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8810 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, 1046-1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики у розмірі 1500000 грн. (один мільйон п`ятсот тисяч гривень) та судовий збір у розмірі 8810 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень).

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: