Дата документу 27.08.2019 Справа № 333/537/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1998/19 Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Є.У.№ 333/537/13 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , батько і дід сторін по справі, після смерті якого залишився житловий будинок АДРЕСА_1 Вказаний будинок був придбаний ОСОБА_8 у квітні 1946 року в період перебування у шлюбі з ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від цього шлюбу були народжені діти: донька ОСОБА_3 , сини ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 . З дня придбання спірного житлового будинку та до дня своєї смерті ОСОБА_9 мешкала в ньому разом зі своїми дітьми та чоловіком. Після смерті своєї дружини ОСОБА_11 , ОСОБА_8 у березні 1958 року одружився з ОСОБА_12

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 в рівних частках є дружина ОСОБА_12 , донька ОСОБА_3 , сини ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 на належну йому частку у спадщині є діти ОСОБА_5 , ОСОБА_4

Діти спадкодавця ОСОБА_8 ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 фактично прийняли спадщину, оскільки з 04.09.1998 року користувалися речами батька, предметами домашнього вжитку, меблями, успадкували належні йому ощадні книжки, з дня смерті батька і по теперішній час здійснюють поточні ремонти в будинку, доглядають за садом та городом, користуються врожаєм, тощо.

ОСОБА_12 , дружина ОСОБА_8 прийняла спадщину, подавши в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, проте оформити свої спадкові права не встигла, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 позивачі звернулися до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, проте постановою державного нотаріуса від 06.10.2010 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку для її прийняття, відсутність документів,що підтверджують факт родинних відносин і через відсутність реєстрації права власності на спірний будинок.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд встановити юридичні факти, а саме:

що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 є рідними дітьми ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;.

що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . є спільним майном подружжя ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

факт прийняття ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 спадщини в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 право власності по 1/5 частки за кожним на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці, площею 632 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності по 1/10 частки за кожним на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2013 року встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 є рідними дітьми ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 спадщини в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 право власності по 1/5 частки за кожним на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, а саме: житловий будинок літ. А, прибудову літ. а, прибудову літ. А1, душ літ. О, намет літ. Л, гараж літ. Е, оглядову яму до літ. Е, вбиральню літ. К, фундамент гаражу літ. Д, сарай літ. в, літню кухню літ. В, сарай літ. б, ґанок до «б», козирок до «б», літню кухню літ. Б, погріб літ. пг, водопровід № 2, паркан № 5 , ворота № 6 , що розташовані на земельній ділянці, площею 632 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності по 1/10 частки за кожним на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, а саме: житловий будинок літ. А, прибудову літ. а, прибудову літ. А1, душ літ. О, намет літ. Л, гараж літ. Е, оглядову яму до літ. Е, вбиральню літ. К, фундамент гаражу літ. Д, сарай літ. в, літню кухню літ. В, сарай літ б, ганок до «б», козирок до «б», літню кухню літ. Б, погріб літ пг, водопровід № 2, тюкай № 5, ворота № 6, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 .

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , яка не була залучена до участі у розгляді справи. В апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що її мати ОСОБА_12 була дружиною ОСОБА_8 , прийняла спадщину проте не встигла її оформити, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері, проте як співвідповідача її не було залучено до участі у розгляді справи, хоча судом вирішувалося питання про її права і обов`язки. Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким визнати за нею право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що права ОСОБА_7 оскаржуваним рішенням не порушені, оскільки питання щодо спадкування 1/5 частки у спадковому будинку, що належали дружині ОСОБА_12 , судом не вирішувалося, а отже права її спадкоємців оскаржуваним рішенням не порушені.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Ухвалою апеляційного суду від 05.08.2019 в порядку ст.55 ЦПК України залучено до участі у справі як правонаступника померлого позивача його сина ОСОБА_2 , який прийняв спадщину (а.с.242).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення - скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові з огляду на таке.

За змістом ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм процесуального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 , фактично прийняли спадщину, оскільки вступили в управління спадковим майном, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , частки кожного із спадкоємців є рівними, діти спадкодавця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 успадкували по 1/5 частці кожний,онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 успадкували по 1/10 частці кожний, які належали їх батькові ОСОБА_10 , який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 , проте не встиг оформити свої спадкові права, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дійшовши висновку про те, що спірний будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і що сторони по справі фактично вступили в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_8 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 була також його дружина ОСОБА_12 , яка перебувала у шлюбі із спадкодавцем з 09.03.1958р. до дня його смерті, фактично вступила в управління спадковим майном після смерті свого чоловіка, проте не оформила свої спадкові права, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд не вжив заходів для вирішення питання про залучення до участі у розгляді справи спадкоємця померлої ОСОБА_12 її дочки ОСОБА_7 , хоча в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 , є відомості про вказану особу і про її місце постійного проживання.

Поза увагою суду залишилася і та обставина, що право власності спадкодавця на спірний будинок не було зареєстровано в установленому законом порядку, у зв`язку із чим державний нотаріус відмовив спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд не звернув уваги на те, що батько сторін за договором купівлі-продажу від 22.03.1946 року набув право забудови земельної ділянки, фактично будівництво житлового будинку і надвірних споруд тривало до 1990 року, коли спадкодавець вже перебував у шлюбі з ОСОБА_12 , а отже висновки суду про те, що будинок є об`єктом права спільної сумісної власності померлих батьків сторін не відповідає фактичним обставинам справи.

За Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які були чинними на час завершення будівництва спірного житлового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку цей громадянин набував статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набуває право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року №1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», яка набула чинності з 15 жовтня 2009 року, установлено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об`єкти будівництва.

Проте, в порядку, передбаченому вищевказаними нормативними актами, спадкодавець своє право власності на спірний житловий будинок не оформив, за даними Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію нерухомого майна на час відкриття спадщини, всі будівлі і споруди, що розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 , обліковуються як самочинно збудовані.

Пленум Верховного Суду України в п 7 своєї постанови від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що суд допустився порушень норм матеріального і процесуального права, ухвалив рішення про права і обов`язки особи, яка не була залучена до розгляду справи, що за змістом ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового - про відмову у позові.

Вказане судове рішення не є перешкодою для повторного звернення позивачів до суду за захистом свого порушеного права на спадщину у спосіб, передбачений законом, із залученням до участі у справі всіх заінтересованих осіб.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 про визнання за нею права на спадщину на спірний будинок задоволенню не підлягають, оскільки з відповідним позовом до суду вона не зверталася, доказів на підтвердження своїх позовних вимог суду не надавала.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_7 судові витрати зі сплати судового збору при подачі апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок позивачів у рівних частках кожним.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2013 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 компенсацію судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції в загальній сумі 1 956,87 грн. (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 87 коп.), тобто по 489, 22 грн. (чотириста вісімдесят дев`ять гривень 22 коп.) з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: