КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/231/17 Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Т.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Заришняк Г.М., Мараєвої Н.Є.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у складі судді Шевченко Т.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який обґрунтовував тим, що 24 травня 2016 року він потратив у дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася на проїзній частині вулиці Велика Китаївська в місті Києві, внаслідок якої був пошкоджений належний йому транспортний засіб «NISSAN GT-R» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зазначав, що зіткнення сталося внаслідок неналежного утримання автошляху. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року заступник начальника КП ШЕУ Голосіївського району ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП. (порушення правил, норм та стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні проїзної частини).

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №243/6-16 від 08 червня 2016 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ склала 151 373 грн. 87 коп.

Цивільна відповідальність КП "ШЕУ по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району" була застрахована у ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія».

З врахуванням клопотання про уточнення позовних вимог просив суд стягнути з ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 80 000 грн., а також стягнути з КП "ШЕУ по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району" на його користь матеріальну шкоду в розмірі 71 371 грн. 87 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., та здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 45 000 грн. на вішкодування матеріальної шкоди та 640 грн. 80 коп. судового збору.

Стягнуто з КП «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району» на користь ОСОБА_1 106 373 грн. 87 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1 420 грн. 41 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідача КП «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району»з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, та того, що відповідачами не надано доказів на спростування розміру матеріальної шкоди.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Провадження у справі було відкрито Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року.

Відповідачі відзивів на позовну заяву у встановлений судом строк не подали.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача КП "ШЕУ по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними.

Представник відповідача - ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що 10 серпня 2015 року між КП "ШЕУ по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району" та ПрАТ "УПСК" було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників авто або користувачів майна серії 220/01 № 95-603-1123, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди фізичній особі або її майну, а також шкоди, заподіяної майну юридичної особи. Згідно з п.13.1.8 договору підставою для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є рішення суду про стягнення із страхувальника збитків за шкоду, заподіяну третім особам.

Судом встановлено, що 24 травня 2016 року ОСОБА_1 потратив у дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася на проїзній частині вулиці Велика Китаївська в місті Києві та що призвело до пошкодженого транспортного засобу «NISSAN GT-R» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

Транспортний засіб «NISSAN GT-R» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року заступник начальника КП ШЕУ Голосіївського району ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП. (порушення правил, норм та стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні проїзної частини) (а.с.6).

Встановлено, що 24 травня 2016 року о 00 год. 15 хв. заступник начальника КП ШЕУ Голосіївського району ОСОБА_2 порушив правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні проїзної частини вулиці Велика Китаївська (напроти будинку №48 по вулиці Саперно-Слобідській ) в місті Києві, а саме, не вжив заходів щодо ремонту просідань асфальтобетонного покриття, що в свою чергу призвело до пошкоджень транспортного засобу «NISSAN GT-R» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), чим порушив ДСТУ 3587-97 та п. 1.5 ПДР України.

Постанова є чинною, тому в силу положень ч.6 ст.82 ЦПК наявність винних дій ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 24 травня 2016 року, є доведеною, та не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди стало просідання асфальтобетонного покриття проїзної частини вулиці Велика Китаївська (напроти будинку №48 по вулиці Саперно - Слобідській) в місті Києві, тоді як дії позивача відповідали вимогам Правил дорожнього руху.

З матеріалів справи також вбачається, що в результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «NISSAN GT-R» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), № 243/6-16 від 08 червня 2016 року, вартість відновлювального ремонту вказаного КТЗ склала 151 373 грн. 87 коп. (а.с.13).

За клопотанням представника відповідача ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 19 квітня 2018 року у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи №10489/18-54 від 27.12.2018 року дійсний розмір матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 травня 2016 року, власнику автомобіля «NISSAN GT-R» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), склав 254 905 грн. 29 коп. (а.с.183)

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного, безперервного та зручного руху транспортних засобів. Відповідно до ст.16 цього ж Закону, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

За п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами благоустрою є покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

В статті 21 вказаного Закону зазначено, що органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Частиною 3 ст.14, ч.1 ст.16 цього Закону визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

У пункті 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМ України №198 від 30 березня 1994 року (далі - Єдині правила) передбачено, що ремонт і утримання дорожніх об`єктів, що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Пунктом 11 Єдиних правил встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Вказані правила є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів.

Отже, автомобіль, який належить позивачу, отримав ушкодження в результаті неналежного утримання вулично-дорожньої мережі, балансоутримувачем якої є КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району міста Києва».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільно-правова відповідальність КП «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району» була застрахована у ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» на підставі Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майном 220/01 № 95-603-1123 від 10 серпня 2015року. (а.с.92)

За п.2.1 Договору його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди фізичній особі або її майну, а також шкоди, заподіяної майну юридичної особи.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що майном є автомобільні шляхи та споруди на них Голосіївського району міста Києва.

Відповідно до п.4.1 Договору страховим випадком є настання цивільної відповідальності страхувальника за заподіяння шкоди в період дії Договору страхування майну третіх осіб, життю та здоров`ю третіх осіб внаслідок володіння, користування та розпорядження майном, зазначеним в п.2.3 договору.

Згідно з п.5.1 Договору добровільного страхування встановлена максимальна страхова сума одним страховим випадком у 80 000 грн.

За ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування розміру завданої шкоди посилався на висновок про вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №243/6-16 року, складений СОД ФОП ОСОБА_3 , згідно якого вартість матеріального збитку автомобіля «NISSAN GT-R» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) склала 151 373 грн. 87 коп. (а.с.13)

Відповідачами не надано доказів на спростування розміру матеріальної шкоди.

Відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майном 220/01 №95-603-1123 від 10 серпня 2015року страхова сума становить 800 000 грн. Сума за одним страховим випадком становить 80 000 грн. При цьому, сума за одним страховим випадком розподіляється наступним чином: заподіяну майну треті осіб - 60% від страхової суми, вказаної в п.5.1 договору, життю та здоров`ю третіх осіб - 40% від страхової суми, вказаної в п.5.1 договору. Франшиза договором становить 0,375% від страхової суми, зазначеної в п.5 договору.

За таких обставин, зважаючи на умови договору страхування, суд першої інстанції вірно вважав необхідним стягнути з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 45 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та з КП «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району» на користь ОСОБА_1 106 373 грн. 87 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Також позивач просив стягнути з відповідача КП «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Голосіївського району»на його користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а згідно п.5 даної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, обставини порушення прав позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м.Києва залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: