Справа № 466/5105/18 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2841/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Львів

Справа № 466/5105/18

Провадження № 22-ц/811/2841/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Шандри М.М., Цяцяка Р.П.

секретар Бадівська О.О.

за участю представників ОСОБА_1 .В ОСОБА_2 , Рісного М.Б., Гудими В.О., прокурора Бучко Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТзОВ «Ацилут»

на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2018 року у складі судді Донченко Ю.В.

у справі

за заявою заступника військового прокурора Львівського гарнізону Бучко Р. про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2018 року заяву заступника військового прокурора Львівського гарнізону Бучко Р. про забезпечення позову у цивільній справі №466/5105/18 за позовною заявою заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено.

Заборонено ТОВ «Ацилут» здійснювати будівельні чи будь-які інші роботи, спрямовані на завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 . Багалія АДРЕСА_2 а.

Заборонено Державній архітектурно-будівельній інспекції України, в тому числі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області реєструвати ТОВ «Ацилут» документи дозвільного характеру та документи, що стосуються прийняття в експлуатацію об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 а;

Заборонено вчинення суб`єктами державної реєстрації прав на нерухоме майно будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 а.

Ухвалу суду оскаржило ТзОВ «Ацилут», подавши апеляційну скаргу.

З ухвалою не погоджується, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає вжиті ухвалою суду заходи забезпечення позову неспівмірними заявленим позовним вимогам, а накладені судом першої інстанції обмеження жодним чином не впливають та не можуть вплинути на виконання судового рішення в справі № 466/5105/18 навіть у випадку задоволення позову прокурора.

Вказує, що заяву про забезпечення позову заступник військового прокурора Львівського гарнізону мотивував тим, що предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу є приміщення майстерні за адресою: АДРЕСА_3 . Багалія АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій воно розташоване.ТОВ «Ацилут» внаслідок укладення вище вказаного договору купівлі-продажу отримало в користування земельну ділянку, на якій розпочало незаконне будівництво багатоквартирного житлового будинку, зруйнувавши при цьому недобудований житловий будинок (фундамент) та зайнявши прилеглу територію військового містечка № 387.

Проте, предметом «оскаржуваного договору купівлі-продажу» ніколи не була будь-яка земельна ділянка і це безпосередньо підтверджується змістом договору купівлі- продажу від 01.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Львівського МНО Р.І. Тишківською та зареєстрованого в реєстрі за № 2446.

Зазначає, що земельна ділянка загальною площею 0,1462 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 є комунальною власністю, її добросовісним орендарем (володільцем) є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ацилут», будівельні роботи проведені апелянтом на підставі належно оформлених дозвільних документів і, більше того, на відповідний (уже закінчений будівництвом) об`єкт видано сертифікат від 17.01.2018 серії ЛВ № 53 про відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтвердження його готовності до експлуатації.

Належними та допустимими доказами не підтверджено, що апелянтом зруйновано «недобудований житловий будинок (фундамент)» та зайнято «прилеглу територію військового містечка № 387».

Вказує, що Шевченківським районним судом м. Львова взагалі не досліджено долі об`єкта, що був предметом договору купівлі-продажу від 01.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Львівського MHO Р.І. Тишківською та зареєстрованого в реєстрі за № 2446.

При постановленні оскаржуваного судового рішення не взято до уваги, що йдеться про закінчений будівництвом об`єкт, а ще 17.01.2018 видано сертифікат серії ЛВ М 53 про відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтвердження його готовності до експлуатації.

Також вказує, що заява прокурора про забезпечення позову не містить належних обґрунтувань необхідності застосування кожного із заходів забезпечення позову. Також, відсутня і пропозиція щодо зустрічного забезпечення. Питання ж наявності чи відсутності підстав для зустрічного забезпечення, виходячи з ст. 154 ЦПК України, є компетенцією суду, а не прокурора.

Поряд з цим, не враховано, що прокурор не просив, а суд не накладав жодних обмежень на відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Усі заходи забезпечення стосуються третьої особи апелянта.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15.11.2018 по справі № 466/5105/18 про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурора Бучко Р.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дослідивши подану заяву та матеріали справи, врахувавши, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, вважав необхідним задовольнити заяву заступника військового прокурора Львівського гарнізону Бучко Р. про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

20.07.2018 року заступник військового прокурора Львівського гарнізону Бучко Р. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити ТОВ «Ацилут» здійснювати будівельні чи будь-які інші роботи, спрямовані на завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 . Багалія АДРЕСА_2 а; заборонити Державній архітектурно-будівельній інспекції України, в тому числі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області реєструвати ТОВ «Ацилут» документи дозвільного характеру та документи, що стосуються прийняття в експлуатацію об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити вчинення суб`єктами державної реєстрації прав на нерухоме майно будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 а

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що в суду першої інстанції були наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст..13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції , було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене в своїй сукупності дають підстави суду вважати, що між сторонами існує спір а тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду при можливому задоволенні позову.

Зважаючи на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та вищенаведені норми ЦПК колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції підставно вжив заходи забезпечення, про які просив позивач.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Ацилут»- залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді