ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1040/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

секретар Чебан О.М.,

з участю представника апелянта,

позивача та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хмельницької районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження і визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року, суддя Карплюк О.І.,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Хмельницької РДА про визнання незаконним та скасування розпорядження Хмельницької РДА від 16.04.2009 року, №448/09-р в частині виділення в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,2937 га на території Водичівської сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25.05.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №58.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідач ОСОБА_2 незаконно заволоділа належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості внести відомості до Державного земельного кадастру, оскільки було виявлено перетин (накладення) її земельної ділянки із земельною ділянкою відповідача, площа накладення становить 100%.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Хмельницької РДА від 16.04.2009 року, №448/09-р в частині виділення в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,2937 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього КСП «Дружба» Водичківської сільської ради. Визнано недійсним державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25.05.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №58. Стягнуто з ОСОБА_2 та Хмельницької РДА на користь ОСОБА_1 по 704,80 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 . просила скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначила, що суд неправильно встановив обставини справи, оскільки не врахував, що справа не містить доказів накладення належної їй земельної ділянки на земельну ділянку позивача, а висновок з цього приводу відділу Держгеокадастру таких обставин не підтверджує. На думку апелянта єдиним доказом на підтвердження зазначених у позові обставин може бути судова експертиза, однак про її проведення ОСОБА_1 клопотань до суду не заявляла. Суд безпідставно не застосував наслідків спливу позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала на законність оскаржуваного судового рішення, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач та її представник в суді проти апеляційної скарги заперечили та підтримали рішення суду першої інстанції.

Представник Хмельницької РДА в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що 22.03.2004 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,93 га серії НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Водичківської сільської ради на підставі розпорядження Хмельницької РДА від 12.03.2004 року, №329/04-р.

Розпорядженням Хмельницької РДА від 16.04.2009 року №448/09-р ОСОБА_2 виділено в натурі (на місцевості) земельні ділянки № НОМЕР_3 площею 2,29 га та №228 площею 1,32 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього КСП «Дружба» Величківської сільської ради. 25.05.2010 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,2937 га серії НОМЕР_1 .

Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у Хмельницькому районі РВ-018 від 14.08.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином земельної ділянки з земельною ділянкою НОМЕР_4 , площа співпадає на 100%.

Стаття 116 ЗК України передбачає, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їй повноважень.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатного отримання земельних ділянок фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка діяла на дату оформлення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Одним із способів захисту прав на земельні ділянки згідно з п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, оскільки право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку є первинним щодо права власності ОСОБА_2 , судом не встановлено порушень закону при передачі земельної ділянки у власність позивача, враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо необхідності захисту порушеного права землевласника шляхом визнання незаконними та скасування рішень, що призвели до порушення права та визнання недійсним правовстановлюючого документу, на підставі якого відповідач незаконно отримала у власність земельну ділянку. При цьому необхідно врахувати, що на час оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , було чинним право власності на цю ж земельну ділянку ОСОБА_3 , що, в свою чергу, унеможливлювало передачу спірної ділянки відповідачу.

Посилання апелянта на сплив позовної давності в даному випадку є безпідставним, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, про порушення свого права з боку відповідача позивач дізналася в серпні 2018 року, отримавши відмову державного кадастрового реєстратора у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Об`єктивних даних, які б спростували цю обставину матеріали справи не містять.

Доводи апелянта щодо недоведеності позивачем позовних вимог та необхідності їх встановлення на підставі висновків судової експертизи не ґрунтуються на матеріалах справи та зводяться виключно до переоцінки доказів.

Не спростовують висновків суду також інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09.09.2019 року.

Судді