Справа № 428/8266/19
Провадження № 22-ц/810/685/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів - Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області (суддя Посохов І.С.)

від 24 липня 2019 року

у справі про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити недоотримані страхові виплати

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач 1 Фонд соціального страхування України

відповідач 2 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

відповідач 3 Станично-Луганське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_2 , яка перебувала на обліку та отримувала щомісячні страхові виплати (регрес), що були нараховані їй безстроково. Проте, за період з 01 травня 2014 року до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 щомісячні страхові виплати не нараховувались та не виплачувались у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією частини території Луганської області. Позивач вважає, що має право на отримання недоотриманих матір`ю страхових виплат в порядку спадкування.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд:

1) визнати противоправною бездіяльність Фонду соціального страхування України (Код ), Управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області, (Код ) та Станично-Луганського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області ( Код ЄДРПОУ ВП: 41457820) яка полягає у не нарахуванні та невиплаті щомісячних страхових виплат особі, яка мала право на страхові виплати у раз смерті потерпілого за період з 1 травня 2014 року до 26 червня 2018 року;

2) зобов`язати Фонд соціального страхування України (Код ), Управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області, (Код ) та Станично-Луганське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області ( Код ЄДРПОУ ВП: 41457820) солідарно виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , щомісячні суми страхових виплат, які підлягали виплаті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя, та залишились недоотриманними у зв`язку з її смертю, з 1 травня 2014 року до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом та роз`яснено, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Луганського окружного адміністративного суду.

Позивач просить вказану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідачі Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у відзивах на апеляційну скаргу просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки вважають висновки суду першої інстанції правильними.

Відповідач Станично-Луганське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання учасники справи не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є публічно-правовим з огляду на те, що Фонд соціального страхування України є суб`єктом владних повноважень, а позивач не погоджується з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Свій висновок суд першої інстанції обґрунтував посиланням на правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 360/1438/16.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції помилковим та зауважує наступне.

В постанові по справі № 360/1438/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про адміністративну юрисдикцію спору, оскільки було заявлено позовну вимогу про призначення та виплату одноразової допомоги внаслідок смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві, що відноситься до компетенції Фонду соціального страхування України як суб`єкта владних повноважень.

Однак, у справі, що розглядається, позов обґрунтований захистом спадкових прав позивача і не пов`язаний з нарахуванням та виплати безпосередньо позивачу страхових виплат.

Тобто, позовна вимога у справі № 360/1438/16 не є тотожною позовній вимозі, у справі що розглядається.

Помилковим також є посилання відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у відзиві на апеляційну скаргу на правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі № 280/1539/15.

В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про адміністративну юрисдикцію спору, оскільки було заявлено позовну вимогу про стягнення на користь застрахованої особи допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка відноситься до виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, а тому спір за предметом та суб`єктним складом є публічно-правовоим.

Отже, позовна вимога у справі № 280/1539/15 не є тотожною позовній вимозі, у справі що розглядається, оскільки позивачем заявлено вимогу про виплату йому страхових платежів як спадкоємцю померлої застрахованої особи.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суду першої інстанції слід було керуватись правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 червня 2019 року у справі № 284/252/17, в якій зазначено наступне.

«Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Для розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формальних критеріїв - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин і предмета спору. Для правильного вирішення питання про юрисдикцію суду визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Отже, у публічно-правовому спорі сторони правовідносин не є рівноправними: одна зі сторін - суб`єкт владних повноважень виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Зазначені функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі».

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позов подано з метою захисту спадкових прав, оскільки предметом заявлених позовних вимог є виплата не отриманих спадкодавицею позивача за життя страхових виплат, які не стосуються порядку їх нарахування. Тобто правовідносини між сторонами не є публічно-правовими.

З вказаних підстав ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.369,374,379,381-384,388,389 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2019 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови.

Головуючий Н.М.Авалян

Судді Ю.В.Єрмаков

В.А.Коновалова