УХВАЛА

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 356/244/18

провадження № 61-15059ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , про недовіру та відвід судді Калараша А. А. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , до Головного управління юстиції Київської області, Державного нотаріуса Баришівської нотаріальної контори Маховка Юлії Іванівни, Державного нотаріуса Березанської нотаріальної контори Тищенко Ніни Іванівни, Виконавчого комітету Березанської міської ради, секретаря Березанської міської ради Київської області Кохан Марії Михайлівни, судді Березанського міського суду Роздобудько Олександра Миколайовича, судді Березанського міського суду Лялик Романа Михайловича, судді Березанського міського суду Капшученко Ірини Олексіївни, судді Березанського міського суду Голік Галини Костянтинівни, Головного управління національної поліції в Київській області, начальника слідчого відділу Березанського відділу поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції в Київській області Арустамяна Разміка Вардановича, судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранової-Лесів Ілони Віталіївни про визнання свідоцтв про право на 1/2 частину в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу та свідоцтва від 02 квітня 1993 року на право на спадщину за законом недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року повернуто скаржнику.

09 серпня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , діючим від свого імені та від імені ОСОБА_2 , направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, в якій останній просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , залишено без руху та надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України та надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

У вересні 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , діючого від свого імені та від імені ОСОБА_2 , про недовіру та відвід судді Калараша А. А., в обґрунтування якої заявник посилався на те, що постановляючи ухвалу Верховного Суду від 19 серпня 2019 року, суддя Калараш А. А. не врахував те, що у провадженні Державного Бюро Розслідувань перебувають кримінальні провадження за заявою ОСОБА_1 , підозрюваними в яких є майже всі відповідачі у даній справі; за заявою скаржника розпочато досудове розслідування щодо судді Броварського міськрайонного суду ОСОБА_3 .; за фактами приховування та поширення недостовірної інформації щодо скаржника та членів його сім`ї в інтернеті опубліковане журналістське розслідування; Верховний суд в особі судді Калараша А. А. не дослідив можливості людини прожити на пенсію у розмірі 1564 грн, враховуючи те, що рішенням окружного адміністративного суду визнано протиправними дії Кабінету міністрів України про визначення прожиткового мінімуму в Україні на 2017 рік. На думку заявника, проявляючи неупередженість та зацікавленість у результатах не розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , діючого від свого імені та від імені ОСОБА_2 , суддя Калараш А. А. ухилився від вивчення та оцінки наданих в ній доказів і таким чином сприяє розповсюдженню та поширенню відповідачами у справі недостовірної інформації щодо скаржника та членів його сім`ї.

Вивчивши подану заяву, Верховний Суд дійшов висновку, що вона є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Заявник не погодився з постановленою ухвалою від 19 серпня 2019 року в частині того, що судом не було досліджено розмір доходів, на які мусить забезпечувати своє проживання скаржник та відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у розмірі 384,20 грн.

З приводу цього Верховний Суд акцентує увагу скаржника на тому, що положеннями статей 389-394 ЦПК України передбачена процедура прийняття касаційної скарги до розгляду та критерії, яким має відповідати касаційна скарга, зокрема, передбачено строк, на протязі якого особа може звернутися з касаційною скаргою на судові рішення; вимоги щодо форми касаційної скарги, тобто її оформлення; підстави для перегляду судового рішення в касаційному порядку; перелік документів, які необхідно долучити до касаційної скарги, до яких належить платіжний документ на підтвердження сплати судового збору.

Одним з правил, яким має відповідати подана до суду касаційна скарга, є наявність доказів сплати судового збору або документів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору (пункт третій частини четвертої статті 392 ЦПК України).

Законом України «Про судовий збір» встановлені правила, за яких підлягає сплаті судовий збір, та підстави, за наявності яких особа звільняється від сплати судового збору (статті 5-6 Закону України «Про судовий збір»).

Документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, скаржником до касаційної скарги не було додано. Натомість, ОСОБА_1 заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого посилався на те, що отримує пенсію, розмір якої не дозволяє сплатити судовий збір у розмірі, встановленому законом, на підставі чого просив його звільнити від сплати судового збору.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачена процесуальна можливість суду, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою звільнити особу від сплати судового збору за умови, якщо, зокрема, розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

На підтвердження свого майнового стану до касаційної скарги ОСОБА_1 додано довідку про доходи, з якої вбачалося, що скаржником за попередній календарний рік було отримано пенсію за віком у розмірі 21 757,17 грн. Суд прийняв до уваги те, що розмір щомісячного матеріального забезпечення скаржника не є значно більшим від розміру судового збору, проте, позбавлений права ухвалювати процесуальні рішення всупереч вимогам законодавства. П`ять відсотків доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік згідно вимог вищенаведеної норми закону становило 1087,86 грн, а оскільки сума судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 384,20 грн не перевищувала 5% від суми доходу за попередній календарний рік, то у задоволенні клопотання було відмовлено, про що зазначено в ухвалі Верховного Суду від 19 серпня 2019 року.

Нормами чинного законодавства не передбачено підстав для відступлення від правил звільнення від сплати судового збору, встановлених чинним законодавством.

Доводи ОСОБА_1 зводяться до незгоди з постановленою ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року.

Відповідно до положень частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З урахуванням вищенаведеного, заяву ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , слід визнати необґрунтованою, оскільки незгода заявника з рішенням суду не може бути підставою для відводу та не підтверджує наявність в діях судді ознак неупередженості та зацікавленості в розгляді справи.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Враховуючи те, що на момент вирішення заяви про відвід судді касаційна скарга залишена без руху, касаційне провадження у справі не відкрито, суд вважає недоцільним зупинення провадження у справі на даній стадії.

Керуючись статтями 36, 37, 40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , про недовіру та відвід судді Калараша А. А. визнати необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , про недовіру та відвід судді Калараша А. А. передати судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш