ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/2261/19

Провадження № 22-ц/818/3935/19

4 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В, Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київськогорайонного суду м. Харкова, ухвалене 24 квітня 2019 року у складі судді Чередник В.Є. (повне судове рішення складене 2 травня 2019 року),

УСТАНОВИВ:

31.01.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 як батько дитини свого обов`язку утримувати сина не виконує. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою узгодити виконання батьківських обов`язків, однак приймати участь у вихованні чи забезпеченні сина відповідач не бажає. ОСОБА_2 є працездатним, отримує дохід, має у власності нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.01.2019. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768 грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 і тому відповідно до вимог Сімейного кодексу України (надалі СК України) зобов`язаний його утримувати до досягнення повноліття. При визначенні розміру аліментів суд виходив з того, що ОСОБА_2 працює, має постійний дохід за місцем роботи та отримує пенсію по інвалідності. Загальний середньомісячний розмір дохід відповідача за 6 місяців, що передували поданню позову про стягнення аліментів, становить 5 507 грн 8 коп., з яких заробіток за основним місцем роботи - 4010 грн 8 коп., пенсія по інвалідності - 1497 грн. Оскільки ОСОБА_2 має іншу неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку також зобов`язаний утримувати, на його утриманні перебувають повнолітня донька ОСОБА_5 , що продовжує навчання, та непрацездатна матір, суд визначив аліменти у мінімальному розмірі - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного висновку суду. А саме, суд не дав належної оцінки доводам позивача, зробив висновки,що не відповідають установленим у справі обставинам. Суд не врахував, що відповідач має у власності п`ять об`єктів нерухомого майна, матеріальної допомоги сину ОСОБА_4 не надає тому, що він навчається за кордоном. Доказів, що він утримує непрацездатну матір та повнолітню доньку, яка продовжує навчання, суду не надав. Визначений судом розмір аліментів не відповідає інтересам дитини та не може бути достатнім для її фізичного та духовного розвитку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд правильно керувався вимогами ст. 51 Конституції України, ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, ст. ст. 141, 180, 181 СК України та обґрунтовано виходив з того, що відповідач свого обов`язку утримувати дитину добровільно не виконує. Позивач просить стягнути з нього аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до вимог ст. 182 СК України врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом установлено, що відповідач є інвалідом ІІІ групи (а.с. 57). Розмір пенсії по інвалідності з січня 2019 року дорівнює 1497 грн. (а.с. 58). ОСОБА_2 працює старшим лаборантом кафедри патологічної фізіології Д . О . Альперна Харківського національного медичного університету (а.с.29). Розмір нарахованої відповідачу заробітної плати з серпня 2018 року по січень 2019 року становить 29 888 грн 86 коп., а розмір утриманих податків і зборів - 5828 грн 34 коп. (а.с. 53 - 56). Таким чином, загальний середньомісячний розмір доходу відповідача за 6 місяців, що передували поданню позову про стягнення аліментів, становить 5 507 грн 08 коп., з яких заробіток за основним місцем роботи - 4010,08 грн., пенсія по інвалідності - 1497,00 грн. Крім цього відповідач зобов`язаний утримувати іншу малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 47, 48) , непрацездатну матір - ОСОБА_6 , яка є пенсіонеркою за віком (а.с. 50, 51) та повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка продовжує навчання (а.с. 45,46).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 07.07.2015, будинку АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 27.03.2009, 22/100 частки квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 15.08.2012, будинку АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 10.09.2008, квартири АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.12.2007 (а.с. 22 - 23).

При оцінці зазначеної інформації суд першої інстанції виходив з того, що після народження ОСОБА_7 відповідачем були набуті у власність частки у двох об`єктах нерухомості за договорами дарування від 15.08.2012 та 07.07.2015, тобто на невідплатній основі. Наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), судом не встановлено.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Судова колегія вважає, що оцінивши в сукупності всі надані заявником докази суд обґрунтовано вважав, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що у відповідача є витрати, що перевищують його заробіток (дохід), або його доходи дозволяють йому надавати дитині матеріальну допомогу в розмірі 3000 грн щомісячно.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду про призначення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на 24.09.2019 року дорівнює 1013 грн 50 коп.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, що обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 4 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний