Справа № 758/2532/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2016 р., він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка у зазначеній квартирі не проживає з 2014 року, не користується квартирою, у квартирі відсутні її особисті речі, витрати на утримання квартири не несе, оскільки майже чотири роки проживає на території Російської Федерації. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених в позові, просив ухвалити відповідне рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону. Через канцелярію суду 08.05.2019 р. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила ухвалити відповідне рішення.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.2015 року, посвідченого Державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф., позивач успадкував 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2016 року, посвідченого Державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Ястремською Ж.В., позивач успадкував 1/2 частку вищевказаної квартири, після померлої тітки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72767925 від 10.11.2016 року, на час розгляду справи ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Актами від 15.01.2016 р.,18.08.2017 р., 26.04.2018 р., 10.01.2019 р. складеному сусідами позивача з квартир НОМЕР_3 , підтверджено непроживання відповідача у вищевказаній квартирі з серпня 2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка є дружиною позивача.

За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім`ї власника права користування займаним приміщенням.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Така правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 05 листопада 2014року та від 16 листопада 2016 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним.

Оінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з серпня 2014 року відповідачка ОСОБА_2 , маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту.

Враховуючи те, що відповідачка не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вона вважається такою, що втратила право на користування цим житлом.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 77-83, 81, 89, 95, 206, 258, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова