П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/4185/17

Номер провадження 22-ц/804/2111/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Попова В`ячеслава Михайловича

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2019 року, у складі судді Іванченко І.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське»

про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В с т а н о в и л а:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь 138626,41 грн. у відшкодування майнової шкоди, 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 5028,26 грн. у відшкодування судових витрат.

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду із заявою про заміну неналежного відповідача ОСОБА_4 на нового відповідача - фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 )

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 травня 2018 року замінено первісного відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача - ФОП ОСОБА_2 та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 та приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське».

В обґрунтування позову вказував, що 14 листопада 2016 року о 18:00 годині водій автомобіля ГАЗ-33021, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , рухаючись по вул.Таганрозькій м.Маріуполя виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Geely Emgrand, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті зіткнення позивач отримав тілесні ушкодження, автомобілям було спричинено механічні пошкодження. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження № 0004169 за ст.286 КК України. Постановою слідчого Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу злочину, в його діях вбачались ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 20 січня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та покладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн.

Також вказав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ-33021, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед третіми особами була застрахована у СТ «Іллічівське». Позивач 18 листопада 2016 року та 17 березня 2017 року надсилав на юридичну адресу СТ «Іллічівське» відповідну заяву про отримання страхового відшкодування та всі необхідні документи, проте страховик виплату не здійснив. На теперішній час страховик позбавлений відповідної ліцензії, виплати по страховим випадкам не здійснює через відсутність коштів та припинив діяльність своїх офісів, що унеможливлює отримання страхової виплати позивачем.

На момент ДПТ ОСОБА_6 перебував на робочому місці, виконуючи трудові обов`язки водія у роботодавця ФОП ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП позивачу завдано значну матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля, його евакуацією з місця ДТП, збитками у вигляді витрат на оплату експертних висновків та витратами на лікування. Згідно висновку № 354 про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику КТС від 03 грудня 2016 року, ринкова вартість автомобіля на момент ДТП становить 186949,65 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 206276,51 грн. Згідно висновку № 262 від 09 серпня 2017 року вартість пошкодженого в результаті ДТП автомобіля становить 51569,81 грн. За таких обставин, йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 135379,84 грн. (186949,65 грн. (вартість автомобіля до ДТП) - 51569,81 грн. (вартість після ДТП) ). На проведення експертних оцінок позивачем затрачено 2200 грн. Після ДТП пошкоджений автомобіль був евакуйований з місця пригоди, вартість послуг евакуації становить 400 грн. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, параорбітальної гематоми, множинних саден обличчя, закритого перелому кісток носу зі зміщенням, тупої травми грудної клітини, забиття лівого ліктьового суглобу. Під час лікування наслідків спричинених травм, отриманих в ДТП, на обстеження та придбання ліків позивач витратив 646,57 грн. Загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, внаслідок ДТП складає 138626,41 грн.

Крім того, після ДТП позивач змушений відчувати сильні душевні переживання від того факту, що його майже новий автомобіль було знищено. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати йому спричинені збитки, страхова компанія не виконує своїх зобов`язань. У його родини немає коштів на придбання нового автомобіля, вони з дружиною залишились без засобу пересування, гроші на який вони довго збирали, економили, відмовляючи собі в інших потребах. Під час ДТП позивач отримав значні тілесні ушкодження та був вимушений терпіти фізичний біль і страждати від їх отримання і лікування. Тривалий час він відчував сильний головний біль, загальну слабкість, нудоту, біль в місцях переломів, ударів та саден. На підставі викладеного, позивач переконаний, що саме у зв`язку з неправомірними діями відповідача та їх наслідками у вигляді пошкодження майна та спричиненні тілесних ушкоджень, йому було завдано моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Оскільки відповідач відмовився добровільно відшкодувати завдані збитки, для відновлення своїх порушених прав та законних інтересів, позивач був змушений звернутись за правовою допомогою. Вартість послуг адвоката становить 3000 грн. Крім того, для подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2028,26 грн. Таким чином, загальна сума судових витрат по справі склала 5028,26 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2019 року у позові ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПрАТ «СТ «Іллічівське» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - Попов В.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову ОСОБА_1 .

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції на підставі наявних доказів вірно встановив та виклав фактичні обставини справи, однак невірно застосував положення статей 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які не підлягали застосуванню, пославшись на правову позицію ВП ВС, викладену у постанові від 04.07.2018 року № 785/18006/15-ц.

Вважає, що неможливо погодитись з висновком суду про те, що звернення відбулось до неналежного відповідача, оскільки автотранспорт був застрахований у страховій компанії, розмір заподіяної матеріальної шкоди не перевищує встановленого полісом страхового ліміту за шкоду, заподіяну майну, тому у позові відмовлено безпідставно.

Судом першої інстанції не враховано, що позивач протягом року з моменту ДТП не звернувся до ПрАТ «СТ «Іллічівське» із заявою про страхове відшкодування, тому у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, передбачений ст.37 Закону № 1961-ІV. Відповідно до вказаної правової позиції ВП ВС обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на особу, відповідальність якої застрахована. У справі було застраховано відповідальність водія ОСОБА_4 , який завдав шкоду під час виконання трудових обов`язків, що є підставою для відшкодування шкоди відповідачем ФОП ОСОБА_2 . згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України.

Не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що розмір заподіяної матеріальної шкоди не перевищує встановленого полісом страхового ліміту за шкоду, заподіяну майну. Страховим полісом АК 254264 встановлено розмір ліміту за шкоду, спричинену майну, у розмірі 50000 грн., тобто розмір матеріальної шкоди перевищує розмір даного ліміту страховика на 88626,41 грн. (138626,41-50000).

На виконання статті 360 ЦПК України учасниками справи не подано відзив на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Попова В.М. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 - Попов В.М. надав пояснення аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін та третіх осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (т.2 а.с.32, 34, 35, 38, 50, 51). Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_8 надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі (т.2 а.с.43, 44).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - Попова В.М. , який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - Попова В.М. , а рішення суду - скасуванню повністю з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 листопада 2016 року о 18 годині водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Таганрозькій у Лівобережному районі м.Маріуполя, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, та при повороті ліворуч, на вул. Українського козацтва (раніше - Орджонікідзе), не надав дорогу автомобілю марки Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався у зустрічному напрямку прямо по вул.Таганрозькій, в результаті чого відбулось зіткнення автомобілів, які отримали пошкодження, а водій ОСОБА_1 - також тілесні ушкодження.

За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження за правовою кваліфікацією за ст.286 ч.1 КК України та внесене до ЄРДР за № 0004169 від 15.11.2016 року.

Згідно висновку експерта № 957 від 17.11.2016 року ОСОБА_1 в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми, що супроводжувалась струсом головного мозку, переломом кісток носу зі зміщенням, множинними синцями, саднами та забійними ранами обличчя, спинки носу, яка утворилась від дії тупих предметів, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобілю, можливо в строк та при ДТП, зазначеній у постанові та за обставин на які посилається оглянутий, і по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень як тим, що потребують для свого лікування строк понад 6, але не більше 21 дня. Синці правого плеча, правого передпліччя, правого стегна, правого колінного суглобу, які утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобілю, можливо в строк та при ДТП, зазначеній у постанові та за обставин на які посилається оглянутий, і по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Постановою слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області від 03.01.2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діяннях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Копію зазначеної постанови було направлено до УПП для прийняття рішення щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за порушення п.п. 10.1, 16.13 ПДР України.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 20.01.2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно постанови суду, 14.11.2016 року о 18 годині ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Таганрозькій у Лівобережному районі м.Маріуполя, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, та при повороті ліворуч, на вул. Українського козацтва (раніше - Орджонікідзе), не надав дорогу автомобілю марки Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку прямо по вул. Таганрозькій, в результаті чого відбулось зіткнення автомобілів, які отримали пошкодження, чим порушив вимоги п.п.10.1 та 16.3 ПДР України.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 у 2016 році працював у ФОП ОСОБА_2 на посаді водія транспортного засобу ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В його службові обов`язки входила доставка продукції до торгових точок у межах м.Маріуполя на вказаному автомобілі. В момент ДТП він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та виконував посадові обов`язки.

Транспортний засіб марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого 2 ВРЕР м.Маріуполя УДАІ ГУМВС України в Донецькій області.

На момент ДТП цивільно - правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перед третіми особами була застрахована у СТ «Іллічівське».

Судом встановлено, що позивач звертався до страхового товариства з письмовим повідомленням про ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, страхового відшкодування він так і не отримав. Відмова страхового товариства суду не надавалася, письмові повідомлення про ДТП позивачем відправлялися на помилкову адресу, тому страхове товариство позивачем повідомлено не було.

Згідно висновку № 354 про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику КТС від 03.12.2016 року, ринкова вартість автомобіля на момент ДТП становить 186949,65 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 206276,51 грн.

Відповідно до висновку про оцінку ринкової вартості автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, № 262 від 09.08.2017 року, вартість пошкодженого в результаті ДТП автомобіля становить 51569,81 грн.

За таких обставин, позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 135379,84 грн. (186949,65 грн. (вартість автомобіля до ДТП) - 51569,81 грн. (вартість після ДТП) ).

На проведення експертної автотоварознавчої оцінки №354 від 03.12.2016 року позивачем було затрачено 1500 грн., №262 від 09.08.2017 року - 700 грн.

Таким чином, вартість проведених експертних оцінок на загальну суму 2200 грн.

Після ДТП пошкоджений автомобіль був евакуйований з місця пригоди. Вартість послуг евакуації становить 400 грн.

Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, пара орбітальної гематоми, множинних саден обличчя, закритого перелому кісток носу зі зміщенням, тупої травми грудної клітини, забиття лівого ліктьового суглобу.

Під час лікування наслідків спричинених травм, отриманих в ДТП, на обстеження та придбання ліків позивач витратив 646,57 грн., що підтверджується відповідними чеками та квитанціями.

Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, внаслідок ДТП складає 138626,41 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з того, що порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_4 , знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку із заподіянням матеріальної шкоди майну ОСОБА_1 , враховано, що автотранспорт застрахований в страховій компанії, та розмір заподіяної матеріальної шкоди не перевищує встановленого Полісом страхового ліміту за шкоду заподіяну майну.

Виходячи з положень статей 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи діючий на момент скоєння ДТП страховий поліс, а також суму матеріальної шкоди, яка не перевищує ліміту страхового покриття, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 заявлено вимоги до неналежного відповідача.

З такими висновками колегія суддів не може погодитись в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно частин 1, 2, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Але зазначеним положенням рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно пункту другому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини першої статті 376 ЦПК України, є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно пунктом 10.1. ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до пункту 16.3 ПДР України, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - постанова Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року), відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Зважаючи на вищенаведені положення закону та роз`яснення до них, факт наявності вини ОСОБА_4 у скоєнні ДТП 14 листопада 2016 року, внаслідок якого пошкоджено автомобіль Geely Emgrand, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, вважається встановленим та не потребує доказування, оскільки зазначене встановлене як постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 січня 2017 року, що набрала законної сили, так і постановою старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області 03 січня 2017 року про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як передбачено частиною 1 статті 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За положеннями частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 1 статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків.

Не є суб`єктом, відповідальним за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору з особою, яка на відповідній правовій підставі) (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини 1 статті 1172 ЦК України та частини 2 статті 1187 ЦК України.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_4 , наданих до матеріалів справи (т.1 а.с.160), він у 2016 році працював у ФОП ОСОБА_2 на посаді водія автомобіля ГАЗ 33021, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 та в його службові обов`язки входило доставка продукції до торгових точок у межах м. Маріуполя на вказаному автомобілі. 14 листопада 2016 року він знаходився на роботі, протягом усього дня, а також під час ДТП, на вказаному автомобілі виконував свої трудові обов`язки.

Факт роботи ОСОБА_4 у ФОП ОСОБА_2 на час ДТП підтверджується відомостями з інформаційного фонду державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України та з форми ОК-5 індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_4 від 15 серпня 2019 року, відповідно до яких, заробітну плату ОСОБА_4 виплачувала ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) у період з 2014 року по квітень 2017 року (т.1 а.с.110, 111, т.2 а.с.45-48).

Факт знаходження ОСОБА_4 у трудових відносинах з ОСОБА_2 відповідно до трудової угоди у якості водія, підтверджується також поясненнями відповідача ОСОБА_2 , викладеними у відзиві на позовну заяву (т.1 а.с. 141 - 146).

Отже, судом першої інстанції правильно було встановлено, що ОСОБА_4 в момент ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 працюючи на посаді водія транспортного засобу ГАЗ-33021, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого 2 ВРЕР м.Маріуполя УДАІ ГУМВС України в Донецькій області транспортний засіб марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_5 (т.1 а.с.158), але це не спростовує той факт, що ОСОБА_4 в момент ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , працюючи на посаді водія вказаного транспортного засобу, і що саме не неї покладається відповідальність за заподіяну ОСОБА_1 під час ДТП шкоду.

Даних про те, що ОСОБА_4 неправомірно заволодів транспортним засобом ГАЗ-33021, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та використовував його в особистих інтересах, матеріали справи не містять. Із заявою про угон транспортного засобу, а ні ОСОБА_5 , а ні ОСОБА_2 до правоохоронних органів не звертались.

Не навела цих обставин і ОСОБА_2 у своїх запереченнях на позов, зазначив лише про те, що їй важко пригадати, чому ОСОБА_4 знаходився за кермом автомобіля під час ДТП.

Даних про те, що ОСОБА_4 під час знаходження в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 керував іншим автомобілем матеріали справи не містять, і на це не посилається остання.

ОСОБА_4 після скоєння ДТП працівникам поліції були надані свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , видане 2 ВРЕР м.Маріуполя УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, транспортний засіб марки ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ОСОБА_5 застрахувала цивільно-правову відповідальність, як власника транспортного засобу ГАЗ - 33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перед третіми особами.

Апеляційний суд критично відноситься до наведених вище пояснень відповідача в тій частині, що їй автомобіль не належить та що вона не пам`ятає, чому ОСОБА_4 знаходився за кермом автомобіля, керуючи яким останній скоїв ДТП, і вважає, що вони наведені з метою уникнути від цивільно-правової відповідальності за заподіяну позивачу шкоду.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», далі в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Відповідно до полісу № АК/0254264 від 11 липня 2016 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 , власника автомобіля ГАЗ 33021, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував під час ДТП ОСОБА_4 , виконуючи трудові обов`язки за трудовим договором з ОСОБА_2 , була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське» Маріупольська філія із лімітом відповідальності 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну, 200000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю. Розмір франшизи встановлено 510 грн. (т.1 а.с.187).

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи те, що страховий випадок стався 14 листопада 2016 року, тобто під час дії страхового поліса № АК/0254264, оскільки строк його дії визначений терміном з 12 липня 2016 року по 11 липня 2017 року, а право страхувальника вимагати страхову виплату згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передається потерпілому, то позивач повинен вимагати кошти за заподіяну шкоду в межах страхової суми з ПрАТ «СТ «Іллічівське», яке є діючим, оскільки даних про припинення діяльності, або ліквідації не мається (т.1 а.с.187).

Під час розгляду справи апеляційний суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, про те, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом спочатку до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Доводи позивача про те, що він протягом року не звернувся до страховика, оскільки направив заяву про виплату страхового відшкодування за невірною адресою, а окрім того ПрАТ «СТ «Іллічівське» закрив свій офіс у м.Маріуполі, не можуть бути визнані обґрунтованими.

За інформацією МТСБУ, з 06 грудня 2016 року ПрАТ «СТ «Іллічівське» втратило статус асоційованого члена та втратила право укладати договори ОСЦПВ. Всі договори, що укладені страховиком до виключення з МТСБУ, продовжують діяти до закінчення їх строку дії. Позбавлення членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання обов`язку врегульовувати страхові випадки за участю своїх клієнтів та здійснювати страхові виплати потерпілим відповідно до встановленого порядку.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «СТ «Іллічівське» , товариство не перебуває в стані припинення (т.1 а.с.166-167, 205-211), має ліцензію на провадження страхової діяльності, видану на підставі розпорядження № 1 від 05 січня 2016 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також включено до Державного реєстру фінансових установ (т.2 а.с.52, 54).

Будь-яких відомостей про звернення позивача ОСОБА_1 до ПрАТ «СТ «Іллічівське» щодо сплати йому страхової виплати матеріали справи не містять.

Разом з тим, відмовляючи повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ФОП ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що розмір заподіяної матеріальної шкоди не перевищує встановленого Полісом страхового ліміту за шкоду заподіяну майну.

Крім того, судом не наведено обґрунтування відмови у задоволенні позову про відшкодування позивачу моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу № 354 від 03 грудня 2016 року, ринкова вартість автомобіля автомобілю марки Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП складає 186949,65 грн., вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 206276,51 грн.; сума матеріальних збитків, завданих власнику автомобілю марки Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 приймається в розмірі, рівному дійсній ринковій вартості на момент ушкодження, оскільки такий ТЗ відновлювати економічно недоцільно, і становить186949,65 грн (т.1 а.с.13 - 47).

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахування зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу пошкодженого в наслідок ДТП № 262 від 09 серпня 2017 року, вартість пошкодженого в ДТП колісного транспортного засобу автомобіля Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 51569,81 грн. (т.1 а.с.48 -59).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначено, що він не згоден із визначенням належного йому пошкодженого автомобіля фізично знищеним і визначив розмір заподіяної майнової шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля як різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП, який становить 135 379,84 грн. (186949,65 грн. -51569,81 грн.).

За послуги, пов`язані з евакуацією пошкодженого автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, позивачем ПП ОСОБА_9 сплачено 400, 00 грн. (т.1 а.с. 64).

Згідно статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень ст.9. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Як передбачено пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Стаття 22 цього Закону визначає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Оскільки розмір заподіяної позивачу під час ДТП майнової шкоди перевішує розмір страхового відшкодування, передбачений Полісом № АК/0254264, суд першої інстанції в частині вирішення позовних вимог дійшов невірного висновку про відмову у стягненні з відповідача ФОП ОСОБА_2, як роботодавця ОСОБА_4 , завданої ОСОБА_1 майнової шкоди, яку колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою ліміту страхового відшкодування відповідно до полісу № АК/0254264.

Розраховуючи розмір майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП ОСОБА_1 , яка підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 , апеляційний суд виходить з наступного.

Вартість матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , як власнику автомобіля Geely Emgrand державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пов`язаної з пошкодженням автомобіля становить 135 379,84 грн., розмір франшизи 510 грн., витрати пов`язані з евакуацією автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди 400,00 грн.

Отже, враховуючи ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну 100000 грн., з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 36289,84 грн. (135379,84 грн. + 510 грн. + 400 грн.) - 100000 грн.).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого покладаються на страховика.

Враховуючи те, що страховим полісом № АК/0254264 (т.1 а.с. 187) визначена страхова сума за шкоду заподіяну життю/ здоров`ю в розмірі 200000 грн., та на страховика покладається обов`язок відшкодувати обґрунтовані витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, підстав для задоволення позову в частині відшкодування витрат на лікування в сумі 646,54 грн. не вбачається.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до статі 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 8 вказаної постанови роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст.47 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»).

Відповідно до частин 3, 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Звертаючись до суду з даним позовом про відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн., позивачем зазначено, що він відчував сильні душевні переживання від того факту, що під час ДТП був фактично знищений належний йому автомобіль, завдані збитки для нього дуже значні. У його родини немає іншого автомобіля і вони з дружиною залишилися без засобу пересування. Замість своїх поточних справ він був змушений займатися пошуком законних способів відшкодування заподіяної шкоди. Все це негативним чином вплинуло на його стосунки в сім`ї і на роботі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач також послався на те, що під час ДТП він отримав численні ушкодження та вимушений був терпіти фізичну біль і страждання від їх отримання і лікування.

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Апеляційний суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховує те, що позивачем розмір моральної шкоди обґрунтовано як пошкодженням автомобіля, так і пошкодженням здоров`я, а відповідно до наведеної вище норми закони моральну шкоду заподіяну внаслідок пошкодження здоров`я відшкодовує страховик, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги характер та обсяг моральних страждань, вважає за можливе стягнути на його користь з відповідача 5000 грн.

З огляду на наведене вище, апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - Попова В.М. підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено на підставі неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, підлягає скасуванню повністю, та позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, колегія вважає, що позивачу ОСОБА_1 , на підставі статті 141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору - у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також слід відшкодувати понесені витрати за автотоварознавчі експертні оцінки, враховуючи наступне.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 1386,26 грн. за ціною позову 148626,41 грн. та 640 грн. за вимоги немайнового характеру (т.1 а.с.1, 2, 3, 4). За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 3043,50 грн. (т.1 а.с.226).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 також понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. на підставі договору № 16 від 20 липня 2017 року про надання юридичних послуг, укладеного з адвокатом Поповим В.М. (т.1 а.с.80, 81).

Позивачем ОСОБА_1 за проведення експертної автотоварознавчої оцінки № 354 від 03 грудня 2016 року сплачено 1500 грн. та за № 262 від 09 серпня 2017 року сплачено 700 грн. (т.1 а.с.62, 63).

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди задоволено на 26,30 %, моральної шкоди - на 50 %, з останньої на користь позивача підлягає стягненню витрати: по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 684,59 грн. ((1386,26 грн. х 26,3 % / 100 % = 364,59 грн.) + (640 грн. х 50 % / 100% = 320 грн.)), у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 1026,88 грн. ((2079,39 грн. х 26,3 % / 100 % = 546,88 грн.) + (960 грн. х 50 % / 100 % = 480 грн.)), на професійну правничу допомогу в сумі 789 грн. (3000 грн. х 26,3% / 100 %); за проведення автотоварознавчих досліджень в сумі 578 грн. (2200 грн. х 26,3 % / 100 %).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Попова В`ячеслава Михайловича задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2019 року скасувати повністю.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) у відшкодування майнової шкоди 35879 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 84 копійки, моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень та витрат за проведення автотоварознавчого дослідження 578 (п`ятсот сімдесят вісім) гривень, витрат на професійну правничу допомогу 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) гривень, судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 684 (шістсот вісімдесят чотири) гривні 59 копійок та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 1026 (одну тисячу двадцять шість) гривень 88 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Г.Л.Гаврилова

Л.М.Кочегарова