Справа № 226/1270/19
Справа № 226/1270/19
Провадження № 2/226/490/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

за участю секретаря Альберті О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи Мирноградської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирнограді Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Мирноградська міська рада про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності до відповідача ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкове майно, яке залишилося після смерті матері складається з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері. В березні 2019 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва оскільки наданий позивачем правовстановлюючий документ на будинок, а саме договір купівлі-продажу будинку було посвідчено Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» 14.09.1999 року. Між матір`ю позивача та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість про укладання договору купівлі-продажу даного будинку, ціну будинку та інші істотні умови договору. За будинок відповідачу було сплачено повну його вартість в розмірі 1500 грн. Мати позивача, укладаючи даний договір купівлі-продажу будинку була впевнена, що правочин дійсний та не потребує нотаріального посвідчення. На теперішній час позивач позбавлений можливості посвідчити договір нотаріально, оскільки його мати, яка була стороною договору померла і він не може належним чином скористатися своїми правами спадкоємця. Починаючи з вересня 1999 року мати позивача відкрито та безперервно володіла та відкрито користувалася спірним будинком, була зареєстрована та мешкала в ньому. Позивач після смерті матері також безперервно володіє та відкрито користується спірним будинком, крім того з 2005 року зареєстрований у даному будинку до теперішнього часу. Посилаючись на той факт, що час володіння будинком його матір`ю поєднаний з часом його володіння будинком після смерті матері становить більш ніж 18 років, просив визнати за ним право власності на спірний будинок за набувальною давністю.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Сторони та представник третьої особи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством України, надали суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, відповідач позов визнала, третя особа просила не заперечувала проти задоволення позову.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

25.04.2019 року до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи направлений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, відповідь на який надійшла до суду 16.05.2019 року.

17.05.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 08.30 год. 14.06.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третім особам пояснення (заперечення) на позовну заяву.

Ухвалою судді від 14.06.2019 року закінчено підготовку справи до судового розгляду та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні о 09.00 год. 14.08.2019 року.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 14 вересня 1999 року Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» посвідчена угода купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з якою ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила зазначений будинок, загальною площею 68,7 м2, в тому числі жилою 34,2 м2. З угоди вбачається, що до її підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с. 16, 17).

Будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 16 вересня 1999 року зареєстрована в Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за ОСОБА_3 (а.с. 15).

Згідно з домовою книгою за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 (а.с. 21-22).

23 червня 2016 року ОСОБА_3 , яка доводиться матір`ю ОСОБА_1 - померла (а.с. 7, 8).

Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, оскільки чоловік померлої ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її син ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9, 10).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Мирноградської міської ради, наданою станом на 16.04.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 08.06.2005 року до теперішнього часу (а.с. 6).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості щодо будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 14).

Згідно з постановою про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 2019 року ОСОБА_1 , на його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено з причини ненадання правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.12).

V. Оцінка суду.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами.

Якщо право власності на майно оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна, керуючись вимогами статті 392 Цивільного кодексу України може пред`явити позов про визнання його права власності.

Оскільки спiрнi правовідносини мiж сторонами виникли до 1 січня 2004 року, то суд вважає, що при вирішенні спору між сторонами у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли мiж сторонами в потрiбнiй в належному випадку формi досягнута угода з усіх істотних умов.

За змістом статті 224 ЦК УРСР iстотними умовами для укладення договору купівлi-продажу є передача продавцем майна у власнiсть покупця i обов`язок покупця прийняти майно i сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилої квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Нотаріальному посвідченню угоди позивачем на цей час перешкоджає смерть покупця будинку ОСОБА_3 .

Згідно за ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно з ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно із ст.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила про набувальну давність можуть поширюватися також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто відлік цього строку може починатися з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п.п.13, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

Аналіз досліджених у суді доказів вказує на добросовісне, відкрите, постійне та безперервне володіння позивачем спірним будинком більше 10 років, принаймні з 2005 року по теперішній час, в якому він зареєстрований вже після підписання договору купівлі-продажу, який не було нотаріально посвідчено через реєстрацію його на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток». Вказана угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК УРСР 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, продавці були добросовісними власниками відчужуваного ними жилого приміщення.

Оскільки існує обставина, яка не залежить від волі позивача та яка перешкоджає нотаріальному посвідченню договору, з огляду на приведені та досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача щодо набуття ним права власності на спірний будинок за набувальною давністю.

Відповідно до вимог частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На пiдставi ч.2 ст.41 Конституції України, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.47 ч.2, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України 2004 р., керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку невідомий, третя особа Мирноградська міська рада, місцезнаходження: вул.Центральна, 9, м.Мирноград Донецької області, 85323, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 04052956 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2019 року.

Суддя І.В.Петунін