Постанова

Іменем України

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/18414/17-ц

провадження № 61-25227св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство охорони здоров`я України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року у складі суддів: Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров`я України (далі МОЗ України) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, заподіяну йому незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що 16 лютого 2107 року він звернувся до МОЗ України зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської облдержадміністрації. В порушення статті 7 Закону України «Про звернення громадян», якою заборонено направляти скарги громадян на розгляд органам та посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, відповідач надіслав його скаргу на розгляд до Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської облдержадміністрації, відповіді на скаргу він не отримав.

Зазначені дії МОЗ України вважав протиправними та такими, що призвели до порушення його звичного способу життя, спонукали його до захисту порушених прав у судах, несення додаткових витрат, що завдавало йому моральних страждань, на відшкодування яких просив стягнути з МОЗ України 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що скарга позивача від

16 лютого 2017 року розглянута у передбаченому законом порядку, заявника про її розгляд поінформовано, порушень МОЗ України вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» не встановлено, а відтак у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити за їх недоведеності.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем вимог діючого законодавства щодо порядку розгляду його скарги, а також доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та наявності причинного зв`язку між заподіяною йому шкодою та протиправними діями МОЗ України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у травні 2018 року, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від

28 листопада 2017 року і постанову Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

21 червня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив МОЗ України на касаційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішень суддів першої та апеляційної інстанції, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 за безпідставністю її доводів.

Узагальнені доводи заперечення на відзив

В запереченні на відзив МОЗ України, ОСОБА_1 просив не приймати до уваги викладені у відзиві на касаційну скаргу доводи представника МОЗ України та задовольнити його касаційну скаргу в повному обсязі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Печерського районного суду міста Києва цивільну справу №757/18414/17-ц.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Установлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій.

23 лютого 2017 року за № П-2570 МОЗ України була зареєстрована скарга

ОСОБА_1 від 16 лютого 2017 року, адресована МОЗ України, у якій заявник посилався на бездіяльність директора Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської міської ради за його скаргою від 17 січня 2017 року, поданою до Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської облдержадміністрації.

13 березня 2017 року за № 07.07-П-2570 виконуючий обов`язки директора Медичного департаменту МОЗ України направив скаргу ОСОБА_1 на розгляд до Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

04 квітня 2017 року Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації поінформовало МОЗ України та позивача, що скарга для вирішення порушених у ній питань відправлена за належністю безпосередньо до Дніпропетровської міської ради, яка здійснює контроль за діяльністю структурного підрозділу - Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради у межах її компетенції.

За наслідком розгляду скарги від Дніпропетровського міського голови отримано відповідь від 28 лютого 2017 за № п 6/5 про те, що з посадовими особами Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської міської ради проведена нарада щодо дотримання вимог законодавства про звернення громадян, оголошено попередження. Заявника запрошено до Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради для повторного розгляду його звернення.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Підпунктом 13 пункту 4 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267 (далі Положення), Міністерство здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відповідно до підпункту 16 пункту 4 Положення МОЗ координує та здійснює методичне забезпечення діяльності структурних підрозділів місцевих держадміністрацій.

Пунктом 1 Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від

26 вересня 2012 року № 887, передбачено, що структурний підрозділ місцевої держадміністрації утворюється головою місцевої держадміністрації, входить до її складу і в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечує виконання покладених на цей підрозділ завдань.

Розгляд скарг на дії посадових осіб Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської міської ради належить до компетенції голови Дніпропетровської міської ради.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Зазначені обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, перевіривши доводи заявника, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог за відсутності наданих позивачем доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, відсутності обгрунтування в чому полягає ця шкода, а також не доведеності протиправності дій МОЗ України та причинного зв`язку між ними.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з висновками судів, власного тлумачення заявником характеру спірних правовідносин. В силу вимог статті 400 ЦПК України встановлення нових обставин, оцінка та переоцінка доказів знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак