Провадження № 2/761/3231/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І., Шлапаковій А.О., Смігунову В.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 34 000,00 грн.; моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 16.01.2018 року в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Мазда» державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу та під його керуванням.

Винним у даній пригоді визнано відповідача.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень

Цивільна відповідальність відповідача на день дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ «СТ «Домінанта». Як зазначає позивач, він звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, експертом страхової компанії було оглянуто автомобіль позивача, проте із звітом, який мав бути складений, позивача не ознайомили. Також не повідомили про прийняте рішення щодо сплати страхового відшкодування.

Так як з липня 2018 року страхова компанія позбавлена ліцензії та втратила статус члена МТСБУ, враховуючи неплатоспроможність страховика, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року позивач прийняв рішення про звернення до відповідача з вимогою відшкодувати шкоду, а тому вважає, що відповідач має сплатити на користь позивача вартість ремонтних робіт на суму 34 000,00 грн. згідно наряду-замовлення.

Крім того позивач просить відшкодувати моральну шкоду, яку оцінив в розмірі 5 000,00 грн. оскільки з січня по жовтень 2018 року він не міг користуватись автомобілем, що завдало значного дискомфорту та труднощів родині у пересуванні містом та за його межами, а також родиною понесені додаткові витрати через неможливість використання власного авто. Також внаслідок пошкодження автомобіля позивач отримав стрес, змінився звичайний уклад життя, він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини.

19.03.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що згідно постанови Верховного суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц позов має подаватись саме до страхової компанії так як цивільна відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована. Наданий позивачем наряд-замовлення не є належним доказом завданої матеріальної шкоди, відсутні докази сплати вказаної суми. Позивач не надав доказів, що йому спричинена моральна шкода і міркувань з яких він виходив при визначенні її розміру.

03.06.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає, що в даному випадку саме відповідач має нести відповідальність за спричинену шкоду.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні, яке відбулось 30.05.2019 року представник відповідача заперечив проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання, яке відбулось 12.08.2019 року представник відповідача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Заява про слухання справи в їх відсутність до суду не надходила.

А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність відповідача та його представника.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку позивача, врахувавши відзив відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Мазда», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

16.01.2018 року о 15 год. 00 хв. в м.Києві на вул..Дегтярівська,37 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Мазда», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «Фольцваген», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 24.04.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, проте провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Як зазначено в постанові, 16.01.2018 року о 15 год. 50 хв. по вул.Дегтярівській, 37 у м.Києві ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Фольцваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час перестроювання не надав перевагу в русі автомобілю «Мазда», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим ОСОБА_2 порушив п.2.3 та 10.3 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину в порушенні ПДР України визнав, як зазначено в постанові.

Постанова набрала законної сили.

Як зазначив позивач, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1218573 від 07.07.2017 автомобіль марки «Фольцваген» державний номерний знак НОМЕР_2 на час ДТП був забезпечений ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» за шкоду спричинену майну.

Суду копія полісу не була надана, що позбавило можливості встановити ліміт відповідальності та розмір франшизи.

17.01.2018 ОСОБА_1 звернувся до страховика з повідомленням про ДТП та надав документи, необхідні страховику для прийняття відповідного рішення.

Як зазначив позивач, його автомобіль було оглянуто представником страховика.

17.05.2018 року ОСОБА_1 написав заяву про виплату страхового відшкодування.

Як зазначив позивач, він за відновлювальний ремонт автомобіля сплатив 34 000,00 грн., на підтвердження чого надав копію наряду/замовлення.

Позивач посилається на те, що після його звернення до страховика, будь-якої відповіді на свою заяву від ТДВ «СТ «Домінанта» він не отримав, офісне приміщення страховика було зачинено, на його телефонні дзвінки співробітники страховика не відповідали.

Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 07.06.2018 № 866 ліцензія ТДВ «СТ «Домінанта» була анульована. Разом з тим, згідно офіційного повідомлення на офіційному веб-сайті в Інтернет мережі МТСБУ, втрата ліцензії ТДВ «СТ «Домінанта» та припинення членства останнього у МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань за раніше укладеними договорами.

Згідно витягу з офіційного Веб сайту в мережі Інтернет Міністерства юстиції України товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» не перебуває у процесі припинення.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15- ц; провадження № 14-176цс18 викладеної у п.п. 49 - 51, 53, 55 -57 визначено, що згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до п.п. 33.1.1., 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до п. п. 37. 1., 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач виконав свій обов`язок передбачений п. п. 33.1.1., 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже підстава для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування, передбачених п. п. 37. 1., 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутня. Крім того, в судовому засіданні також не встановлені й інші підстави передбачені вказаною статтею для виплати страхового відшкодування з підстав порушенням страхувальником (відповідачем) умов договору та вимог вказаного Закону.

За загальним правилом, викладеним у п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у провадженні № 14-176цс18, розглядаючи справу, спір у якій стосувався аналогічних правовідносин, відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, зазначивши, що покладення обов`язку з відшкодування у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи те, що страховик не припинив свою діяльність у встановленому законом порядку (ст. 104 ЦК України), обов`язок по відшкодуванню шкоди та виплаті страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1218573 від 07.07.2017 підлягає виконанню саме страховиком.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Виходячи з аналізу вище вказаних правових норм, зокрема ст. ст. 22, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 22, 29, 33, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик повинен виплатити страхове відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, оскільки таке обмеження встановлено законом.

Також суд позбавлений можливості вирішити питання стягнення з відповідача на користь позивача франшизу за договором, оскільки копії договору суду надано не було та жодна із сторін не надала суду докази про її розмір, згідно з полісом.

Таким чином, з врахуванням встановлено в судовому засіданні, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача..

Тому потерпілий має право на задоволення своїх вимог шляхом пред`явлення позову до страховика, який несе відповідальність за виконання умов укладеного зі страхувальником договору.

Враховуючи, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати за проведення ремонту транспортного засобу, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 12, 13, 76-81, 128, 133, 141, 174, 178, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-355 ЦПК України, ст. ст.. 988, 1166, 1188, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 серпня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула