Номер провадження: 22-ц/813/3215/19
Номер справи місцевого суду: 498/267/18
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулося до суду до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 106 582,21 грн.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ „ПриватБанк задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2013 року станом на 31.03.2018 року в розмірі 7 434,24 грн., з яких: 2 096, 95 грн. - заборгованість за кредитом; 5 337,29 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В іншій частині вимог - відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат у вигляді судового збору в сумі 123,34 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів у розмірі 93 596,44 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути проценти за користування кредитом у заявленому Банком розмірі, а в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом першою інстанцією норм матеріального і процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, згідно з якою приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, викладених на сайті ПАТ КБ «Приватбанк» та тарифів банку, що складають договір про надання банківських послуг. Проценти нараховувалися відповідно до тарифів Банку. Суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, посилаючись на неспроможність виконаного Банком розрахунку. Але, визнаючи, що позичальник підписавши анкету-заяву приєднався таким чином і до тарифів банку, в яких визначена процентна ставка, суд разом з тим не обґрунтував свій висновок чому він не приймає до уваги розрахунок процентів у відповідності до тарифів банку і не навів власного розрахунку, та взагалі відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.І ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 93 596 грн. 44 коп., суд першої інстанції виходив з того, що:

- ОСОБА_1 ознайомившись та погодившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір у письмовій формі та фактично отримав кредитну карту з кредитним лімітом 2100,00 грн.;

- з наданого розрахунку та виписки по кредитному рахунку клієнта, не вбачається за можливе прорахувати правомірність та правильність нарахування відсотків за користування кредитом.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що 07.08.2013 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг відповідно до умов якого на ім`я відповідача було відкрито кредитний картковий рахунок про надання кредитного ліміту у розмірі 2100 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Як вбачається із заяви підписаної відповідачем, останній підтвердив свою згоду, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифів, складають договір про надання банківських послуг і що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з Тарифами Банка, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді . Умови та Правила розміщені на офіційному сайті Приват Банка www.privatbank.ua. ОСОБА_1 надав згоду виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до представленої ПАТ КБ «Приватбанк» довідки вбачається, що карта 3919217, яка видана ОСОБА_1 має строк дії до останнього дня вересня 2016 року.

Відповідно до представленого ПАТ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що єдине погашення кредиту відбулося в сумі 12,71 грн. 08.08.2015 року за рахунок автоматичного списання банком коштів з нарахованих бонусів.

Самостійної сплати відповідачем заборгованості за кредитом та сплати процентів не відбувалось.

Відповідач у поданому до районного суду відзиві на позовну заяву заявив про застосування позовної давності.

Крім того, у поданих запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 зазначив, що Умови, Правила і тарифи, на які посилається Банк обґрунтовуючи заявлені вимоги про стягнення процентів, пені та штрафів, ним не підписувалися і Банком не доведено, що саме ці умови та тарифи були представлені відповідачу при підписанні ним анкети-заяви і що у підписаній анкеті-заяві йдеться про Умови Правила та тарифи саме в тій редакції, яка Банком додана до позовної заяви.

Судова колегія виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»),

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 07.08.2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 серпня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву- анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 серпня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11 квітня 2018 року), тобто кредитор не довів, що доданий ним до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідає саме тій редакції, про яку йшлося в анкеті-заяві, яка підписана позичальником (споживачем банківських послуг) 07.08.2013 року і є не іншими (відмінними від дійсних), але найбільш сприятливими редакціями для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 (55) днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: (www.privatbank.ua), які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 серпня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Саме таких правових висновків набула Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, які в силу ч.2 ст. 416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції немає підстав погодитись з наведеними у рішенні суду та висновком районного суду про застосування до правовідносин, що склалися між сторонами ст. 634 ЦК України та обґрунтуваннями суду щодо згоди відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку з вказівкою процентної ставки, саме в тих редакціях, які представлені Банком до позову.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що відповідач заперечуючи факт ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та його згоду на такі умови, сам факт отримання грошових коштів від Банку не заперечує і рішення суду в частині стягнення з нього тіла кредиту не оскаржує, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив, остаточний висновок райсуду про відмову у задоволенні вимог про стягнення процентів в контексті наведених Банком обґрунтувань по суті є вірним.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині про відмову у стягненні процентів за користування кредитом підлягає зміні в частині обґрунтування підстав відмови з урахуванням мотивів наведених у цій постанові суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами у розмірі 93 596 грн. 44 коп. - змінити в частині обґрунтування підстав відмови з урахуванням мотивів наведених у цій постанові суду апеляційної інстанції.

В решті оскаржувану частину рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено 28.08.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова