Справа № 308/1634/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю секретаря судового засідання - Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог, згідно з уточненою позовною заявою, посилається на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 20.12.2002 року уклали кредитний договір № UGН0АO00020698, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 9093 доларів США на термін до 20.12.2006 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Зазначає, що відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Вказує, що позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № UGН0АO00020698, а відтак, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Зауважує, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 06.02.2017 року має заборгованість у розмірі 75,43 доларів США, яка складається з наступного: 61,27 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 14,16 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 75,43 доларів США, що за курсом 27,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.02.2017 року складає 2041,89 грн., за кредитним договором № UGН0АO00020698 від 20.12.2002 року, яка складається з наступного: 61,27 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 14,16 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому згідно з уточненою позовною заявою в разі неявки в судове засідання відповідача банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення судом.

Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі у зв`язку з повним погашенням кредиту, у разі відсутності таких підстав просить застосувати до даного позову строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.12.2002 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № UGН0АO00020698 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту «Visa Electron Service», відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит на картковий рахунок (кредитний ліміт) в сумі 9093 доларів США на термін 48 місяців по 20.12.2006 року із сплатою 11 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави від 23.12.2002 року, відповідно якого відповідач надав в заставу банку належні йому на праві власності транспортні засоби.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № UGН0АO00020698 від 20.12.2002 року вбачається, що станом на 06.02.2017 року відповідач допустив заборгованість в загальному розмірі 75,43 доларів США, що еквівалентно 2041,89 грн. згідно з курсом НБУ станом на 06.02.2017 року, з яких: 61,27 доларів США - загальний залишок заборгованості за процентами, в тому числі залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом; 14,16 доларів США - загальна сума нарахованої пені.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у вказаному розрахунку заборгованості за кредитним договором, зобов`язання за вказаним договором не виконав, а тому просить суд стягнути з нього вищезазначену суму.

Разом з тим, матеріалами дослідженої цивільної справи № 2-2332/07, яку було витребувано судом з архіву суду за клопотанням представника відповідача, встановлено, що у квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання кредитного договору № UGН0АO00020698 від 20.12.2002 року та зобов`язання відповідача надати довідку про відсутність його заборгованості за вказаним договором.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2007 року у справі № 2-2332/07, що набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалено розірвати кредитний договір № UGН0АO00020698 від 20.12.2002 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Закарпатське регіональне управління» та ОСОБА_1 після погашення ОСОБА_1 основної заборгованості, що становить 349,19 доларів США, зобов`язати ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Закарпатське регіональне управління» надати довідку про відсутність заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № UGН0АO00020698 від 20.12.2002 року та скасувати обмеження і заборони, накладені банком на рухоме майно по даному кредитному договорі.

Зазначене рішення суду від 23.05.2007 року в справі № 2-2332/07 було виконано боржником, що підтверджується постановою заступника начальника міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції від 02.06.2008 року про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, згідно з рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16.01.2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в особі філії «Закарпатське регіональне управління» ЗАТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми та за зустрічним позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Закарпатське регіональне управління «ЗАТ КБ «Приватбанк» ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, несплачених відсотків та пені, змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.08.2006 року та стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 20935,13 грн. страхового відшкодування, 5000 грн. моральної шкоди та 380 грн. судових витрат. В решті рішення залишено без змін.

Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що зустрічний позов ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Закарпатське регіональне управління» ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, несплачених відсотків та пені вирішено судом відповідно до вимог закону та матеріалів справи, наведено розрахунки по сумі прострочених платежів по кредиту, по сумі відсотків та пені й з врахуванням наданих ОСОБА_1 копій платіжних квитанцій про сплату ним у березні та липні 2006 року 1988 доларів США, що у еквіваленті у гривнях по курсу НБУ становить 10049,34 грн., правильно визначено суму заборгованості ОСОБА_1 по сплаті кредиту та відсотків за його користування у сумі 10387,37 грн.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

В даній справі позивачем згідно з уточненими позовними вимогами пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № UGН0АO00020698 від 20.12.2002 року станом на 06.02.2017 року у розмірі 75,43 доларів США, що включає в себе заборгованість за процентами та пенею.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Підпунктом 5.1.5 пункту 5.1 кредитного договору передбачено, що банк має право відмовити клієнту в перерахуванні коштів з позичкового рахунку та/або достроково стягнути заборгованість за кредитним лімітом, процентах за фактично витрачені в рахунок кредитного ліміту кошти, пеню, а також стягнути цю заборгованість шляхом реалізації прав на забезпечення у разі порушення клієнтом зобов`язань, передбачених умовами даного договору.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Між тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) висловила думку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Як вбачається із змісту уточнених позовних вимог банк просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором по процентах та пені станом на 06.02.2017 року, тобто за період після закінчення обумовленого сторонами строку кредитування - 20.12.2006 року, ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2006 року, яким змінено строк виконання зобов`язання, та після розірвання кредитного договору № UGН0АO00020698 від 20.12.2002 року, що суперечить вищенаведеним правовим позиціям, висловленим в постановах Великої Палати Верховного Суду.

Водночас, ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених обставин, суд приходить до переконання, що нараховані після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня стягненню не підлягають, а тому позовні вимоги банку є безпідставними та у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 526, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 80, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 27 серпня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко