КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Єдиний унікальний номер справи № 759/3347/16-ц
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що, відповідно до укладеного договору б/н від 11 березня 2008 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач вказував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Також посилався на те, що відповідач свої зобов`язання не виконав, станом на 31 грудня 2015 року заборгованість становить 3 750 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 842,63 доларів США; 1907,37 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_1 вказану заборгованість на свою користь.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 750 доларів США, що за курсом 24,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.12.2015р., що складає 90 002,50 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., а всього 91 380 грн. 50 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі вказує, що суд не врахував, що строк дії картки ОСОБА_1 закінчився у березні 2011 року, а відтак наявні підстави для застосування строку позовної давності. Також наголошує на тому, що 29 березня 2013 року ОСОБА_1 кошти на погашення кредиту не вносила, оскільки строк дії картки закінчився, а нову вона не отримувала. При цьому, належних докази внесення нею коштів після закінчення строку дії карки позивач не надав.

У письмових поясненнях до апеляційної скарги представник АТ КБ «ПриватБанк» Хитрова Л.В . зазначає, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, заборгованість доведена належними та допустимими доказами. Вказує, що підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. Тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3750 доларів США, що за курсом 24.00 відповідно до розпорядження НБУ від 31 грудня 2015 року складає 90 002,50 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 11 березня 2008 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.12-18).

Відповідач умови укладеного договору належним чином не виконала, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, розмір якої станом на 31 грудня 2015 року становить: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 1842, 63 доларів США, що складає еквівалент 44 223 грн. 12 коп. та загальний залишок заборгованості за відсотками 1907,37 доларів США, що складає еквівалент 45 776 грн. 88 коп., а разом 3 750 доларів США, що складає еквівалент 90 002 грн. 50 коп (а.с.8-9).

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту укладення між сторонами кредитного договору та наявності заборгованості за ним.

Разом з цим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку, суд першої інстанції посилався на те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Під час розгляду справи відповідач просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строків позовної давності(а.с. 187-188).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд першої інстанції вказав, що у наданому банком розрахунку заборгованості в графі «сума погашення за наданим кредитом» було здійснено погашення кредиту 29 березня 2013 року.

Разом з цим, відповідно до умов договору, укладеного 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

З наданої позивачем довідки вбачається, що клієнт ОСОБА_1 . згідно кредитного договору б/н від 11 березня 2008 року отримала картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 03.2011 року (а.с.121).

Жодних відомостей про перевидання картки із продовженням строку її дії матеріали справи не містять. Відсутня у матеріалах справи і виписка про рух коштів на рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 та будь-які інші докази (меморіальний ордер, квитанція, платіжне доручення тощо) на підтвердження здійснення відповідачем внесення коштів на рахунок 29 березня 2013 року.

А відтак, суд позбавлений можливості перевірити чи вчиняла ОСОБА_1 будь-які дії, що впливають на перебіг строку позовної даності, зокрема, чи вносила вона кошти у розмірі 75,01 доларів США в рахунок погашення заборгованості.

При цьому, як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості, останнє погашення за наданим кредитом (в межах строку дії картки) відбулося 17 грудня 2009 року (а.с. 7).

Отже, позивачу стало відомо про порушення умов договору з моменту прострочення відповідачем платежу з погашення заборгованості і з цього часу має відраховуватися строк позовної давності, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором № б/н від 11 березня 2008 року лише 29 лютого 2016 року, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Тому доводи позивача, що банк звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко