РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Мукачево Справа № 303/1801/19 2/303/989/19

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді - Кость В.В.

секретар судового засідання - Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області

про надання дозволу на виїзд дітей з кордон без згоди батька до досягнення дітьми повноліття,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу для виїзду за кордон, оформлення віз та тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя (Чехії, Словаччини, Угорщини, Румумнії) неповнолітнім: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Діти), без згоди та супроводу батька в супроводі матері до досягнення дітьми 16 років.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що діти проживають разом з нею, вона самостійно несе витрати на утримання дітей. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок дітей за кордоном для підвищення рівня світогляду, покращення стану їх здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку. З нотаріально засвідченого дозволу відповідача вона виготовила дітям паспорт громадянина України для виїзду за кордон, однак з березня 2017 року місце знаходження відповідача їй не відоме, тому вона позбавлена можливості отримати нотаріально засвідчений дозвіл батька для виїзду дітей за кордон, що змусило її звернутися в суд з даним позовом.

В судове засідання позивач не з`явилася, натомість матеріали позову містять заяву позивача про розгляд справи без її участі.

Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явилися, натомість від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. В задоволенні позову просить відмовити.

У поданому суду відзиві на позов відповідач висловив свою незгоду із заявленими вимогами зазначивши, що бере активну участь у вихованні та утриманні дітей. Позивачем не доведено необхідності у відпочинку дітей, в позові не зазначено ні строку, ні цілей поїздок, тому існує обґрунтована загроза вивезення дітей за кордон на постійне місце проживання. Позивачем не зазначено, куди саме, в який конкретно проміжок часу вона має намір вивести дітей, термін їх повернення, що порушує його права як батька. Доказів на підтвердження його ухилення від надання дозволу на виїзд дітей за кордон суду не надано, тому відсутні підстави вважати, що існує порушення прав та інтересів позивача чи дитини в цьому спорі.

Уповноважений представник органу опіки та піклування Мукачівської РДА в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду висновок від 01.03.2019 №178/01-08.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що батьками Дітей є сторони по справі (а.с. 9, 10).

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, Дітей залишено на вихованні позивача.

Приймаючи вищевказані фактичні обставини по справі суд також виходить з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту пункту другого ст.155 Сімейного Кодексу України.

Статті 141, 157 Сімейного Кодексу України визначають рівність прав і обов`язків батьків відносно виховання дитини.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення ст.8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У ст. 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

- за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

- без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) наведено правову позицію відносно того, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що:

- дітей залишено на вихованні матері, яка забезпечує їх повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку;

- при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд Дітей за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку, -

суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд Дітей за кордон, у супроводі матері, із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, що відповідатиме найкращим інтересам Дітей.

Подані представником позивача 27 серпня 2019 року документи до розгляду судом не приймаються, оскільки такі подані з порушенням встановленого законом строку та без обґрунтування неможливості їх подання у строк з причин, що не залежали від позивача.

Також суд зазначає, що відповідачам не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву, тобто такі містять тільки припущення.

Враховуючи вищенаведене, а також позицію органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації, викладену в листі від 01.07.2019 №02.26/453, у якому вказано на доцільність надання дозволу матері - ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд Дітей за кордон без згоди та супроводу батька, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з корекцією часового проміжку можливості виїзду Дітей за кордон без згоди їх батька в бік його зменшення. Вказаний висновок суду зумовлюється тим, що позовні вимоги у цій частині охоплюють занадто великий період часу і надання такого дозволу може фактично призвести до відсутності Дітей в Україні понад 5 років, що суперечитиме ідеї та правовому змісту тих законодавчих норм, які дозволяють саме тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди одного з батьків за рішенням суду, а не постійний.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129, 1291 Конституції України, статтями ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області ,

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

2. Надати дозвіл дітям: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово виїжджати за межі території України до країн: Чехії, Словачинни, Угорщини, Румунії, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , в супроводі матері - ОСОБА_1 протягом шістдесяти днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

6. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2).

Представник позивача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ).

Представник відповідача: ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 .

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області (89600, м. Мукачево, вул. Штефана Августина, 21, ).

Суддя В.В. Кость