Справа 752/4629/19
провадження № 2-п/752/89/19
УХВАЛА

22.08.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві заяви відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.04.2019 року у цивільній справі № 752/4629/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала справа № 752/4629/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В червні 2019 року відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 17.04.2019 року у цивільній справі № 752/4629/19, яким позов було задоволено та стягнуто з неї на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.01.2017 р. по 01.02.2019 р., в розмірі 18337,11 грн., інфляційні втрати в розмірі 1675,15 грн. та 3% річних в сумі 467,64 грн., а всього суму в розмірі - 20479,90 грн., та судові витрати, звернулась до суду із заявою про його скасування та заявою, відповідно до якої сторона відповідача просила суд визнати поважними причини пропуску строку на оскарження заочного рішення.

В обґрунтування заяв зазначено, що при розгляді справи відповідач не була присутня та суд, приймаючи рішення, обмежився лише доказами наданими виключно позивачем, позбавивши відповідача можливості надати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, на спростування розміру суми заборгованості, а також належності та якісності наданих позивачем послуг, а відтак наявні підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду

Відповідач в судовому засіданні вимоги заяв підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених в заявах підстав. Одночасно зазначила, що позивачем порушуються вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги надаються неякісно, та будь-яких перерахунків в зв`язку з цим, не проводиться.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви відповідача, посилаючи на підстави викладені в письмових запереченнях. Одночасно вказав, що позивачем в межах укладеного договору виконуються зобов`язання з утримання і обслуговування будинку, в якому знаходиться квартира відповідача. Жодних претензій щодо якості надання або ненадання позивачем житлово-комунальних послуг протягом спірного періоду від відповідача не надходило, а тому підстав для зменшення або звільнення відповідача від їх сплати відсутні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заяви, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в березні 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2019 року, у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін т. 1 а.с. 45-46).

Копію зазначеної ухвали було направлено сторонам у справі для відома, та відповідач її отримала особисто 02.04.2019 року, про що свідчить відповідне поштове повідомлення (т. 1 а.с.49).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 17.04.2019 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, було задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (п/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 300711, , адреса: м. Київ, вул. Московська, 46/2), - заборгованість за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.01.2017 р. по 01.02.2019 р., в розмірі 18337,11 грн., інфляційні втрати в розмірі 1675,15 грн. та 3% річних в сумі 467,64 грн., а всього суму в розмірі - 20479 (двадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн. 90 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (п/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 300711, , адреса: м. Київ, вул. Московська, 46/2), - судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. (т. 1 а.с.161-165).

Будь-які клопотання та відзив на позов зі сторони відповідача до ухвалення зазначеного рішення до суду не надходили, хоча про відкриття провадження у справі відповідачу було відомо.

Заочне рішення суду відповідач отримала 22.04.2019 року особисто в приміщенні суду (т. 1 а.с.167), та 16.05.2019 року відповідачем було подано апеляційну скаргу на рішення суду (т. 1 а.с.168-227), в прийнятті якої ухвалою Київського апеляційного суду від 23.05.2019 року, відповідачу було відмовлено (т. 1 а.с.231-232).

03.06.2019 року справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва та 10.06.2019 року відповідач подала до суду дану заяву про перегляд заочного рішення.

Відповідно до частини третьої статті 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вживались заходи щодо оскарження заочного рішення суду, однак, обрано спосіб оскарження, який не відповідав вимогам ЦПК України, про що було зазначено у відповідній ухвалі Київського апеляційного суду, а тому суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача, поновивши, останній, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Разом з тим, в частині наявності підстав для скасування заочного рішення, слід зазначити про те, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач була повідомлена про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, однак, маючи для цього достатньо часу, - з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, та відзив на позов не подала.

Крім того, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично непогодження з винесеним рішенням по суті та є по суті обґрунтуванням апеляційної скарги.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач належним чином був повідомлений про відкриття провадження у справі, однак, без поважних причин з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась та відзив на позов не подала, у зв`язку з чим у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини, зокрема, про те, що нею здійснювались платежі в рахунок оплати за комунальні послуги в спірний період, а відтак сума заборгованості є меншою або взагалі має бути скасована, судом в ході розгляду даної заяви були перевірені та не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки, відповідно до розрахунку заборгованості, який було надано позивачем та прийнято судом до уваги під час ухвалення заочного рішення, здійснені відповідачем платежі враховані, а інших доказів на спростування доводів позову до даної заяви не долучено.

Численні скарги та звернення відповідача до позивача з приводу неякісного ремонту її балкону, тощо, на думку суду, не спростовують наявність відповідної заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що стороною відповідача впродовж перебування даної справи в провадженні суду, та до розгляду її по суті, - не вживались дієві заходи щодо захисту своїх прав в частині порушення вимог закону в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, пред`явлення зустрічних позовних вимог до ТОВ «Новобудова» в межах даної справи, або ж пред`явлення іншого окремого позову до суду.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що серед підстав для скасування заочного рішення є наявність істотних доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували обґрунтування позову, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява відповідача про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.04.2019 року у цивільній справі № 752/4629/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Чередніченко