Дата документу 27.08.2019 Справа № 334/5258/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/5258/17

Провадження №22-ц/807/2874/19

Запорізькій апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 року в складі судді Козлової Н.Ю. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого, після уточнення позовних вимог, зазначала, що 12 серпня 2014 року о 10-30 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Chery AMULET", державний номерний знак НОМЕР_1 , на пересіченні вул. Портова - пр. Металургів, в м. Запоріжжя, не надав перевагу в русі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "GEELY Emgrand", державний номерний знак НОМЕР_2 , який наближався зліва по пр. Металургів, що є головною дорогою, водієм якого є ОСОБА_2

10 листопада 2014 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя відповідача було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Рішення набрало законної сили 21 листопада 2014 року.

В момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керувала позивачка був застрахований у ВАТ «HACK «Оранта».

На виконання умов законодавства та договору страхування позивачка звернулась у передбачені строки з заявою про настання страхового випадку до своєї страхової компанії.

Відповідно до висновків дослідження №АР4580СЕ-09.09/5+дод від 09.09.2014 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «GEELY Emgrand», державний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження складає 30 141,81 грн.

Остаточний рахунок страхового відшкодування від 17 вересня 2014 року склав 21 522,52 грн.

15 жовтня 2014 року позивачка отримала суму страхового відшкодування у розмірі 21 522,52 гривень, що підтверджується квитанцією від 15.10.2014 року.

Ремонтні роботи по відновленню автомобіля позивачка проводила у ФОП ОСОБА_3 .. На виконання її замовлення по відновлювальному ремонту після дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 надав рахунок-фактуру № 915/1 від 02.09.2014 року, де зокрема, зазначив повний перелік робіт та матеріалів, які необхідно зробити для відновлення автомобіля. Відповідно до вказаного рахунку-фактури робота з окраскою без матеріалів склала 17 387 грн..

За власні грошові кошти позивачкою були придбані наступні матеріали для виконання ремонтних робіт: фара передня ліва, фара передня права, крило ліве, крило праве, капот двигуна, підсилювач переднього бамперу, кріплення радіатору нижнє, кріплення радіатору стійка права, кріплення радіатору стійка ліва, петля капота ліва, поперечина, петля капота права, кріплення підсилювача бампера переднього, скло вітрове триплекс, кондиціонер - відкачування, вакуумування і заправка, хладогент, флуорисцент, масло компресорне.

Загальна сума на яку було куплено матеріалів та сплачено відповідні грошові кошти склала 15 482,42 грн.

10 жовтня 2014 року між позивачкою та ФОП ОСОБА_3 було підписано акт виконаних робіт відповідно до якого були проведені роботи по відновленню автомобіля не в повному обсязі в зв`язку з відсутністю деталей для їх заміни.

Сума виконаних робіт склала 17 387 грн, яку було сплачено позивачкою за власні грошові кошти. Загальна вартість сплачених грошових коштів позивачем на придбані матеріали та проведені роботи склала 32 869,42 грн.

Для виконання повного відновлення автомобіля позивачці не вистачило грошових коштів для придбання наступних матеріалів: подушка безпеки водія GEELY, подушка безпеки пасажира GEELY, блок управління подушками безпеки, ремені безпеки водія, ремінь безпеки пасажира, панель приладів, решітка радіатора GEELY.

Різниця між отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 21 522,52 грн та фактично сплаченими грошовими коштами позивачки склала 11 346,90 грн.

У подальшому позивачка звернулась до АІС-Запоріжжя для отримання рахунку-фактури щодо матеріалів, які необхідно зробити для повного відновлення транспортного засобу позивачки.

08.08.2016 року АІС-Запоріжжя надало рахунок-фактуру № Н відповідно до якого вартість матеріалів та робіт по відновленню автомобіля складає 44 903,30 грн.

Отже, на думку позивачки, загальна сума, яку необхідно стягнути з відповідача, складає 56 250,20 грн, з яких: 11 346,90 грн - вже сплачені позивачкою грошові кошти на купівлю матеріалів та ремонту транспортного засобу та 44 903,30 грн - необхідна сума для купівлі матеріалів для повного відновлення автомобіля.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 56 250,20 грн відшкодування завданої матеріальної шкоди та судовий збір в сумі 740 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 346,9 грн відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 640 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду у подібних справах, викладені в постанові Великої Палати від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц та в постанові від 17 квітня 2019 року в справі №520/10265/16.

Вказує, що суд першої інстанції, прийнявши в якості доказу понесених позивачкою витрат на проведення ремонтних робіт документи, складені ФОП ОСОБА_3 на суму 17 387 грн, не дослідив змісту цих документів і не співставив їх з іншими матеріалами справи. Вважає, що дані докази не відповідають вимогам ст. 77 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції, в порушення ст. 141 та п. п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, не вирішив питання про розподіл між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, хоча з боку відповідача разом із відзивом на позовну заяву було надано орієнтовний розрахунок цих витрат.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року.

Вважає, що ПрАТ «СК «УНІКА» в порядку суброгації сплатила ПАТ «НАСК «Оранта» страхову суму, розмір якої визначений проведеним дослідженням, що фактично є виконанням обов`язків ПрАТ «СК «УНІКА». Саме з вказаних підстав позивачка не звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» для отримання страхового відшкодування.

Зазначила, що різниця між отриманим позивачкою страховим відшкодуванням у розмірі 21 522,52 грн та фактично сплаченими нею грошовими коштами на відновлення автомобіля склала 11 346,90 грн, яку суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача.

Вважає, що твердження відповідача стосовно відсутності доказів оприбуткування ФОП ОСОБА_3 грошових коштів, не стосується предмету позову.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 12 серпня 2014 року о 10 годині 30 хвилин на перехресті вул. Портова та пр. Металургів у м. Запоріжжі ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chery AMULET», державний номерний знак НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY Emgrand», державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого є ОСОБА_2 ..

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року визнано ОСОБА_1 винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т.1 а.с.85).

За договором добровільного страхування наземного транспорту 100-37 №211/0821/14/1041342 від 20 січня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта» (т.1 а.с.6).

ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «УНІКА» №АІ/ НОМЕР_3 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн, франшиза 0 грн (т.1 а.с.88).

Відповідно до проведеного дослідження пошкодженого автомобіля GEELY№ НОМЕР_2 НОМЕР_4 /5+дод від 09 вересня 2014 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля GEELY FE1, державний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригодіскладає 30 141,81 грн (т.1 а.с.74-76).

Згідно із розрахунком страхового відшкодування від 17.09.2014 року сума страхового відшкодування визначена страхувальником складає 21 522,52 грн (а.с.70, зворот).

15 жовтня 2014 року, згідно із заявою страхувальника, ВАТ «НАСК «Оранта» було виплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 21 522,52 грн (т.1 а.с.7, 69).

Після виплати страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до ПрАТ «СК «УНІКА» із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, на підставі якої ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» в розмірі 21 522,52 грн, що підтверджується платіжним дорученням №005637 від 17.02.2015 року (т.2 а.с.55).

Згідно з рахунком-фактурою ФОП ОСОБА_3 №915/1 від 02.09.2014 року вартість проведеного відновлюваного ремонту становить 17 387 грн (т.1 а.с.126).

10 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг), відповідно до якого послуги з відновлювального ремонту автомобіля Gelly Emgrand EC7, державний номер № НОМЕР_2 з урахуванням зворотного встановлення пошкоджених деталей виконано в повному обсязі, замовник оплатив виконавцю винагороду в розмірі 17 387 грн (т. 1 а.с.128-130).

Крім того, загальна вартість матеріалів для виконання ремонтних робот ФОП ОСОБА_3 , які були придбані ОСОБА_2 складає 15 482,42 грн., що підтверджується видатковими накладними №2522 від 10.09.2014 року, №2327 від 15.08.2014 року, чеками про оплату ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.09.2014 року, 19.08.2014 року, накладною та рахунком №51 від 07.10.2014 року, нарядом замовленням №Н від 30.09.2014 року (т.1 а.с.8-12, 15).

Вказані докази відповідають вимогам ст. 77-80 ЦПК України та є належними, допустимими, достовірними та достатніми, а також узгоджуються один з одним та іншими обставинами справи.

Стосовно рахунку-фактури №Н від 08.08.2016 року на суму 44903,30 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Рахунок-фактура №Н від 08.08.2016 року, складений іноземним підприємством «АІС-ЗАПОРІЖЖЯ» був дійсний до сплати до 08.08.2016 року, доказів сплати вказаного рахунку на час звернення із позовними вимогами позивачкою не надано ( т.1 а.с.16).

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відшкодування на вказану суму у розмірі 44 903,30 грн не оскаржується, що також підтверджується наданими нею поясненнями у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ..

Щодо висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог на суму 11 346,90 грн колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки 11 346,90 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована.

Так, встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА», суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої позивачці в результаті дорожньо-транспортної пригоди і не звернув уваги не те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, а також те, що позивач вимагав відшкодування шкоди тільки із завдавача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, висновок суду про те, що шкода має бути відшкодована тільки заподіювачем, не беручи до уваги обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в межах ліміту, не відповідає вимогам закону.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи що суд зробив висновок про задоволення вимог апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 960 грн підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача, який здійснював оплату судового збору.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грннеобхідно зазначити наступне.

Право на професійну правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання професійну правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Під час розгляду справи документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надавалися. За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 рокув цій справі скасувати та прийняту нову постанову наступного змісту.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень сплаченого судового збору.

В задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривеньвідмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова