Провадження № 22-ц/801/1739/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 рокуСправа № 127/27986/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.

за участю секретаря судового засідання Шевчук К.І.,

за участю сторін: представника АТ КБ «ПриватБанк» - Ткача Ю.А., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/27986/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2019 року, яке ухвалене суддею Вохміновою О.С. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 15 год 58 хв, повний текст складено 10 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 , 29 березня 2007 року був укладений кредитний договір № VIH0GA00001259, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 26700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та з кінцевим терміном повернення - 27 березня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 29 березня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки VIH0GA00001259, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,10 кв.м., вартістю 321837 грн, яка належала йому на праві власності.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені НОМЕР_1 виданого 21 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області ОСОБА_6 змінив ім`я на ОСОБА_7 , актовий запис № 206.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_8 помер.

Станом на день смерті заборгованість за кредитом становила 59595,27 доларів США, яка складалась з 22214,63 доларів США - заборгованості за наданим кредитом, 12050,78 доларів США - заборгованості за процентами, 1564 доларів США - заборгованості за комісією, 23765,86 доларів США - пені за порушення грошового зобов`язання.

Разом з тим, вимоги про стягнення кредитор пред`являє на суму 22214,63 доларів США - заборгованості за наданим кредитом.

Спадкоємцями, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 , яка подала заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , які проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видане не було, але в силу ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцям з часу її відкриття.

16 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів надіслало лист-претензію, але борг спадкодавця погашений не був.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив з метою погашення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», що виникла за кредитним договором від 29 березня 2007 року №VIH0GA00001259 в розмірі 22214,63 доларів США, що складає еквівалент 508715,03 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,10 кв.м., шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій по АДРЕСА_2 ; стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні позовних вимог з підстав, що позивачем пропущений строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, передбачений ст.1281 ЦК України.

Просило рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців є наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного 29 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 кредитного договору № VIH0GA00001259 банк надав ОСОБА_6 кредит в сумі 26700 доларів США на строк з 29 березня 2007 року до 27 березня 2017 року: на споживчі потреби в сумі 23000 доларів США та на сплату страхових платежів в сумі 3700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 0,92% на місяць, винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 1,5% від суми наданого кредиту в момент надання кредиту та 0,2% від суми наданого кредиту щомісяця. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати коштів в сумі 365,35 доларів США щомісяця.

Позичальник зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії штрафи та інші платежі відповідно умов договору (п. 7.1- 7.4 договору).

29 березня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру, житловою площею 38,7 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (п. 33 договору). За домовленістю сторін заставна вартість предмета іпотеки становить 321837 грн. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання всіх грошових зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором від 29.03.2007 року № VIH0GA00001259 (т.1 а.с.21-24).

Зокрема, сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задоволити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (п.1). Звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках, зокрема, зазначених в п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору іпотеки, на підставі рішення суду.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені НОМЕР_1 виданого 21 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області ОСОБА_6 змінив ім`я на ОСОБА_7 , актовий запис №206.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_8 помер (т.1 а.с.171).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 01 листопада 2015 року заборгованість позичальника ОСОБА_9 за кредитним договором від 29 березня 2007 року становить 22214,63 доларів США - заборгованість за наданим кредитом, 12050,78 доларів США - заборгованість за процентами, 1564 доларів США - заборгованість за комісією, 23 765,86 доларів США - пеня за порушення грошового зобов`язання (т.1 а.с.109-114).

Згідно матеріалів спадкової справи (т.1 а.с.157-169) банк з повідомленням/вимогою про наявність кредиторської заборгованості по договору від 29 березня 2007 року у зв`язку зі смертю позичальника не звертався.

З заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 , спадкоємець ОСОБА_3 на час відкриття спадщини був неповнолітнім, тому прийняв спадщину в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України, відомостей про прийняття спадщини дружною померлого - ОСОБА_5 немає.

Як вбачається з матеріалів справи, листи-претензії ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 щодо заборгованості по кредитному договору від 29 березня 2007 року №VIH0GA00001259 на суму 47624,05 доларів США були надіслані 12 вересня 2018 року (т.1 а.с.29-31).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» вважав, що зобов`язання ОСОБА_9 перейшло до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , які заборгованість по кредиту не погашають, тому в силу ст. ст. 23, 33 Закону України «Про іпотеку» заборгованість спадкодавця в сумі 22214,63 долари США підлягає погашенню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша статті 1282 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 вказаного Закону передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитораправа вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» дізналось про смерть позичальника і відкриття спадщини 09 грудня 2015 року, при розгляді справи Вінницьким міським судом Вінницької області, за заявою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу і порядку виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2011 року, згідно з яким в рахунок погашення боргу ОСОБА_6 було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, письмові вимоги спадкоємцям були надіслані лише 12 вересня 2018 року (т.1 а.с.29-31), зокрема з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки АТ КБ «ПриватБанк» звернулось 05 листопада 2018 року.

За таких обставин, у банку відсутнє право вимоги до спадкоємців боржника щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором у зв`язку зі спливом строку передбаченого статтею 1281 ЦК України.

Крім того, згідно з заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2011 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» обрало спосіб захисту свого порушеного права на погашення заборгованості ОСОБА_6 по кредиту в сумі 22575,57 доларів США, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Рішення набрало законної сили. (т.1 а.с.192-194).

Зокрема, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 15 травня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.231-235).

Є безпідставне посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду України в справі №6-31цс16 від 17 лютого 2016 року, з огляду на те, що правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №522/407/15-ц (вище зазначено), де також враховуючи невідповідність між висновком Верховного Суду України щодо застосування статті 1281 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 08 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15, і висновком Верховного Суду України щодо застосування вказаної статті, викладеним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16, було відступлено від таких правових позицій.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не дотримано передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними), що позбавляє його права вимоги до спадкоємців, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» дізналось про смерть позичальника 09 грудня 2015 року, строк пред`явлення вимог до спадкоємців закінчився 09 червня 2016 року, тому подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 серпня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Міхасішин І.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.