Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 221/923/17

провадження № 61-30264св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представник відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року у складі судді Мохова Є. І. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Попової С. А., Гаврилової Г. Л., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про проведення розрахунку з працівником і видачу належно оформленої трудової книжки.

Позов мотивовано тим, що 30 грудня 2016 року вона звернулась до відповідача із письмовою заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, проведення розрахунку та повернення трудової книжки та диплому. Її вимоги відповідач не виконала і 25 січня 2017 року направила їй листа з пропозицією прибути особисто для розрахунку та повернула їй трудову книжку без запису про звільнення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ) провести з нею розрахунок та видати їй належно оформлену трудову книжку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що запис про зняття з реєстрації трудового договору не здійснений, оскільки сторони трудового договору повинні особисто повідомляти Волноваський районний центр зайнятості Донецької області. ОСОБА_1 не з`явилась до роботодавця для проведення розрахунку та звернення до Волноваського районного центру зайнятості Донецької області для зняття з реєстрації трудового договору, тому ОСОБА_4 була позбавлена можливості внести записи до трудової книжки ОСОБА_1 про її звільнення з роботи. Тому вимоги ОСОБА_1 про видачу належно оформленої трудової книжки, яка знаходиться у позивача є необґрунтованими.

Разом з тим, ОСОБА_1 у позовній заяві не визначила суму, в межах якої необхідно провести розрахунок при звільненні, не уточнила позовні вимоги після роз`яснення судом наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року. Крім того, трудовий договір між сторонами не розірвано, тому у задоволенні позовних вимог про проведення розрахунку також відмовлено.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну правову оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги статей 212-214 ЦПК України 2004 року та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для внесення запису до трудової книжки позивача про зняття з реєстрації трудового договору і вчинення розрахунку при звільненні, оскільки трудовий договір між сторонами не розірвано, ухваливши правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, не застосували закон, який підлягав застосуванню, а саме статті 38, 47 КЗпП України, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про проведення розрахунку з працівником і видачу йому належно оформленої трудової книжки та витребувано з Волноваського районного суду Донецької області указану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про проведення розрахунку з працівником і видачу належно оформленої трудової книжки призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 квітня 2007 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір безстроково. ОСОБА_1 зобов`язалась виконувати обов`язки бухгалтера. Трудовий договір зареєстровано у Волноваському районному центрі зайнятості Донецької області 04 квітня 2007 року за № 151.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 та запису від 04 квітня 2007 року № 3 встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу бухгалтером за трудовим договором від 04 квітня 2007 року, який зареєстрований в Волноваському районному центрі зайнятості Донецької області (а. с. 9).

Додатковою угодою від 25 грудня 2012 року до трудового договору від 04 квітня 2007 року № 151 внесено зміни до трудового договору, змінено прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 .

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 письмово звернулась до ФОП ОСОБА_4 із заявою про звільнення за власним бажанням, просила провести розрахунок за невикористану відпустку з 2006 року по 2016 рік, а також повернути трудову книжку та диплом, яку додано до позовної заяви та долучено до справи (а. с. 7).

Відповідно до листа ФОП ОСОБА_4 від 25 січня 2017 року за № 1/17 ОСОБА_1 було вислано трудову книжку та запропоновано з`явитись особисто для проведення розрахунку (а. с. 8а).

Наказ про звільнення роботодавцем не видавався.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Згідно із частиною четвертою статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260 (в редакції наказу № 320), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745 (далі - Порядок), у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа (роботодавець - в контексті статті 1 цього наказу) робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Пунктом 9 вказаного Порядку передбачено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів.

Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою): примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати.

У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору.

Відповідно до пункту 12 Порядку за зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості

протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесений фізичною особою.

Згідно з пунктами 14 та 15 Порядку записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.

За положеннями статті 16 ЦК України суд захищає цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом, в тому числі припинення правовідношення.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона виявила бажання розірвати указаний трудовий договір та звернулась до відповідача з відповідною заявою, проте остання не виконала вимог закону щодо припинення між ними трудового договору, проведення розрахунку та видачі належно оформленої трудової книжки.

Однак, вирішуючи трудовий спір та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій виходили з відсутності підстав для внесення запису до трудової книжки позивача про зняття з реєстрації трудового договору і проведення розрахунку при звільненні, оскільки роботодавцем не винесено наказу про звільнення працівника і трудовий договір між сторонами не розірвано.

Разом із тим, обґрунтовуючи судові рішення суди зазначили про те, що відповідно до листа ФОП ОСОБА_4 від 25 січня 2017 року за № 1/17 ОСОБА_1 було вислано трудову книжкута запропоновано з`явитись особисто для проведення розрахунку.

При цьому суди не перевірили доводів позивача щодо порушення ФОП ОСОБА_4 її права на звільнення та отримання розрахунку, і оформлення трудової книжки, не дали їм належної оцінки, не з`ясували обставин щодо долучення до матеріалів справи заяви позивача про її звільнення та підстав невирішення відповідачем питання про звільнення позивача відповідно зазначеної заяви й підстав повернення трудової книжки без внесення записів про звільнення позивача.

Отже, суди не сприяли всебічному та повному з`ясуванню всіх обставин справи та не виконали вимог статті 10 ЦПК України 2004 року, не з`ясували дійсних обставин та підстав щодо повернення відповідачем трудової книжки позивача без внесення відповідного запису й пропозиції відповідача про проведення розрахунку, які не узгоджуються з висновками суду про те, що наказ про звільнення ОСОБА_1 не видавався, і дійшли передчасного висновку про необґрунтованість позову.

Також, розглядаючи зазначену позовну заяву, суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували, за захистом якого порушеного права звернулась позивач, який спір виник між сторонами, які підстави звільнення позивач просить зазначити у трудовій книжці.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували належним чином фактичні обставини справи щодо вимог сторін; чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися їх вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої

статті 411 ЦПК України є підставою для їхнього скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович