Справа № 444/785/18 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1120/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретар Юзефович Ю.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 лютого 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Мікули В.Є., у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", Приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Галини Ярославівни про скасування накладеного обтяження на будинок, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", Приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Галини Ярославівни про скасування накладеного обтяження у вигляді заборони /архівний запис/, зареєстрований 12.01.2007 року за № 4348528 приватним нотаріусом Жовківського нотаріального округу Чемерис Г.Я. на підставі договору застави від 25.04.2002 року № 1046, на будинок, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником цього будинку. Відповідно до Свідоцтва про зміну імені від 03.06.2014 року Серія НОМЕР_1 , змінила прізвище та ім`я з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 .

12.01.2007 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я. на будинок, що належить позивачу, було накладено обтяження у вигляді заборони на підставі Договору застави від 25.04.2002 року № 1046.

Договір застави, на підставі якого було накладеного на будинок позивача обтяження, був укладений в якості забезпечення кредитного договору № 31ЖЮ від 28.12.2002 року, укладеного між відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк» та приватним підприємством «Катерина». При цьому, в провадженні Жовківського районного суду Львівської області перебувала справа № 444/2084/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПП «Катерина», ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, що виникла за згаданим вище кредитним договором № 31ЖЮ від 28.12.2002 року. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06.11.2015 року у справі № 444/2084/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПП «Катерина», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, в задоволенні позову було відмовлено. Однією із підстав відмови у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було те, що позичальник - приватне підприємство «Катерина» припинив свою діяльність як юридична особа у зв`язку з визнанням банкрутом, тому припинилось основне зобов`язання за кредитним договором, а відтак і порука. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06.11.2015 року у справі № 444/2084/15-ц ніким не оскаржувалось та є таким, що набрало законної сили після спливу строків на його апеляційне оскарження. Тому просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 04 лютого 2019 року позов задоволено.

Скасовано накладене обтяження на будинок, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді заборони /архівний запис/, зареєстрований 12.01.2007 року за № 4348528 приватним нотаріусом Жовківського нотаріального округу Чемерис Г.Я. на підставі договору застави від 25.04.2002 року № 1046.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в користь ОСОБА_2 704, 80 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, таке в апеляційному порядку оскаржив відповідач АТ КБ «ПриватБанк». В апеляційній скарзі покликається на незаконність рішення, ухвалення такого з порушенням норм матеріального і процесуального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, висновки суду, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи. Зокрема, зазначає, що судом не встановлено, яким чином обтяження на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване 12.01.2007 р. за № 4348528 приватним нотаріусом Жовківського нотаріального округу Чемерис Г.Я. на підставі договору застави від 25.04.2002 року № 1046, стосується кредитного договору № 31ЖЮ від 28.12.2002 року, який укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПП «Катерина». Судом взагалі не встановлено, чи вказане обтяження накладено, для забезпечення виконання зобов`язань саме за кредитним договором № 31ЖЮ від 28.12.2002 року, який укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПП «Катерина» та чи є ОСОБА_3 майновим поручителем за даним договором. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази про те, що договір застави від 25.04.2002 року № 1046 має відношення до майна ОСОБА_3 та Кредитного договору № 31ЖЮ від 28.12.2002 року, укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПП «Катерина». Окрім того, важливим є той факт, що Договір застави № 1046 укладено 25.04.2002 року, а кредитний договір № 31ЖЮ - 28.12.2002 року, тобто договір забезпечення виконання зобов`язання передує договору про основне зобов`язання, що є неможливим, оскільки відповідно до ст.12 Закону України «Про заставу», в редакції, яка діяла на час укладення вказаного позивачем Договору застави № 1046 від 25.04.2002 року, у договорі застави повинно бути зазначено найменування, місцезнаходження сторін, суть забезпеченої заставою вимоги, її розмір і строк виконання зобов`язання, опис предмета застави, а також будь-які інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Також звертає увагу на те, що позивачем при заявленні даного позову не надано жодних доказів того, що вона зверталась до Банку та нотаріуса з письмовою вимогою про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, як це передбачено ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», і їй було відмовлено в вилученні такого запису з реєстру.

А тому, виходячи з того, що позивачкою не надано доказів, які свідчать про порушення її суб`єктивних прав або охоронюваних законом інтересів, та не доведено факту порушення прав та інтересів як банком, так і нотаріусом, просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 відповідно до Свідоцтва про зміну імені від 03.06.2014 року Серія НОМЕР_1 , змінила прізвище та ім`я з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 (а.с.9).

Остання є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5 - 6).

12.01.2007 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я. на будинок, що належить позивачу, було накладено обтяження у вигляді заборони на підставі Договору застави № 1046 від 25.04.2002 року (а.с. 5-6). Договір застави, на підставі якого було накладеного обтяження на будинок, належний позивачу, був укладений в якості забезпечення кредитного договору № 15ЖЮ від 23.04.2002 року, укладеного між відповідачем - ЗАТ КБ «ПриватБанк» та приватним підприємством «Катерина» (а.с. 60) .

Згідно п. 1 зазначеного договору вказано, що 23 квітня 2002 року між Заставодержателем - ЗАТ «КБ «Приватбанк» та заставодавцем - ПП «Катерина» укладено кредитний договір на відкриття кредитної лінії № 15ЖЮ в розмірі 80 000 грн.

Пунктом 3 передбачено, що для забезпечення своєчасного повернення кредиту Позичальником Заставодавець - Поручитель - ОСОБА_6 , а після зміни прізвища та імені - ОСОБА_6 , передала заставодержателю у заставу нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 7 вищевказане майно належить Заставодавцю-Поручителю на праві приватної власності. Заставлене майно залишається у володінні Заставодавця-поручителя /п.8/, заставодавець має право володіти та користуватися предметом застави відповідно до його призначення /п.14/, заставодавець не має права перезастави предмета застави /п.16/. Затставодавець заявляє, що заставлений предмет застави ніде раніше не заставлений, вільний від боргів, під забороною й арештом не перебуває.

Відповідно до п. 9 даний договір діє до повного виконання кредитором зобов`язань, передбачених кредитним договором № 15ЖЮ від 23 квітня 2002 року.

Згідно п. 23 Договору застави, застава припиняється у випадках, передбачених ст. ст. 28, 29 Закону України «Про заставу». Договір застави ніким не оскаржувався та є чинним.

З наведеного випливає, що позивач 25 квітня 2002 року передала у заставу належне їй на праві приватної власності майно для забезпечення своєчасного повернення кредиту, отриманого на підставі кредитного договору, укладеного 23 квітня 2002 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ПП «Катерина».

При цьому, судом також встановлено, що в провадженні Жовківського районного суду Львівської області перебувала справа № 444/2084/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, що виникла за кредитним договором № 31ЖЮ від 28.12.2002 року. Як вбачається з рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06.11.2015 року у цій справі в задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності. Поряд з цим в мотивувальній частині рішення вказано, що позичальник - Приватне підприємство «Катерина» припинив свою діяльність як юридична особа у зв`язку з визнанням банкрутом, тому, припинилось основне зобов`язання, а відтак і порука (а.с. 11-12). Колегія суддів звертає увагу на те, що ПП «Катерина» до участі в цій справі не залучалась. Дане судове рішення стосується іншого кредитного договору, ніж той, про який йдеться в позовній заяві, а саме кредитного договору № 31ЖЮ від 28.12.2002 року.

Розглядаючи даний спір та ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про обтяження нерухомого майна, а саме: будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві власності порушує її права як власника на розпорядження таким майном. Одночасно в мотивах зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Однак в резолютивній частині ухвалив про задоволення позову та скасування накладеного обтяження на майно, що належить позивачу.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпечного заставою.

Обтяження на будинок позивача на підставі договору застави були зареєстровані, як вказано вище, 12.01.2007 року на підставі договору застави від 25.04.2002 року, який, в свою чергу, був укладений в забезпечення кредитного договору від 23.04.2002 року, тобто в період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року.

Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року містив аналогічні норми щодо підстав припинення застави та зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ст. 190 ЦК УРСР, право застави припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Статтею 17 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

За ст. 20 цього закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, судом не здобуто доказів того, що саме договором застави № 1046 від 25.04.2002 року був забезпечений кредитний договір № 31ЖЮ від 28.12.2002 року матеріали справи не містять, і такі не здобуті судами під час розгляду справи. При цьому колегія суддів звертає увагу, що такі докази не можуть бути здобуті в силу загальних засад цивільного права за якими забезпечувальне зобов`язання не могла передувати основному, як це вбачається із позовних вимог.

При цьому позивачем не надано жодного доказу, який би стверджував про виконання умов кредитного договору від 23.04.2002 року, укладеного між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ПП «Катерина», забезпеченого саме Договором застави №1046 від 25.04.2002 року.

Матеріали справи не містять жодного доказу і про те, що позивач зверталась до Банку та приватного нотаріуса з письмовою вимогою про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, як це передбачено ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», і їй було відмовлено в вилученні такого запису з реєстру.

Враховуючи, що Договір застави від 25 квітня 2002 року діє до повного виконання кредитором зобов`язань, передбачених кредитним договором № 15ЖЮ від 23 квітня 2002 року, а не як встановлено рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06 листопада 2015 року - № 31ЖЮ від 28.12.2002 року, будь-які докази про виконання цього зобов`язання відсутні, підстав для скасування обтяження, накладеного при ватним нотаріусом Чемерис Г.Я. 12.01.2007 року на підставі договору застави №1046 від 25 квітня 2002 року у суду першої інстанції не було.

Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що договір застави від 25.04.2002 року № 1046 не має жодного відношення до Кредитного договору № 31ЖЮ від 28.12.2002 року, укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПП «Катерина».

Зазначені обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Безпідставними вважає колегія суддів вимоги позивача до приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я., оскільки нотаріус може бути відповідачем у справах лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. Доказів того, що позивач зверталась до приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я. про припинення обтяження, і що їй приватним нотаріусом було відмовлено, матеріали справи також не містять.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, з позивача ОСОБА_6 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1 110 грн. 00 коп. (а.с.94).

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", Приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Галини Ярославівни про скасування накладеного обтяження на будинок - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 1 110 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.