Дата документу 27.08.2019 Справа № 310/7036/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/7036/17 Головуючий у 1 інстанції: Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/807/2255/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 травня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ткаля Дмитра Олександровича, стягувачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ткаля Д.О., стягувачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа: ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування вимог зазначив, що 14.03.2019 року в АТ «Укргазбанк» дізнався про арешт коштів боржника та отримав постанову про арешт від 12.02.2019 року по ВП 58360554.

Постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2016 року у справі № 1-в/331/89/2016 задоволено подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області про заміну сторони виконавчого провадження та замінено боржника ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, у зведеному виконавчому провадженні про стягнення з нього на користь фізичних осіб суми боргу на спадкоємців першої черги дітей, а саме: на нього та ОСОБА_6 , які 07.08.2014 року подали заяви на прийняття спадщини.

На час звернення зі скаргою Свідоцтва про право на спадщину спадкоємці не отримали.

Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 12.02.2019 року по ВП №58360554 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника. Проте ці грошові кошти не є успадкованими, оскільки майно у спадщину ним отримано не було.

На підставі зазначеного просив поновити строк на оскарження та визнати неправомірними дії головного державного виконавця Бердянського ВДВС в Запорізькій області Ткаля Д.О. стосовно винесення постанови ВП № 58360554 про арешт коштів боржника від 12.02.2019 року, а також зобов`язати головного державного виконавця Бердянського ВДВС Ткаля Д.О. усунути порушення, скасувавши вказану постанову.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 травня 2019 скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування судом обсягу успадкованого майна, помилковість покладення обов`язку по стягненню суми боргу на правонаступників в повному обсязі, не отримання майна у спадщину, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову постанову про задоволення скарги.

АТ КБ «Приватбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року у справі №1-в/331/89/2016 задоволено подання державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження, скаржником не доведено, що кошти в АТ «Укргазбанк» відносяться до категорії коштів, на які забороняється звернення стягнення, представником скаржника не надано належних доказів його повноважень.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець діяв в межах повноважень та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2013 року, у справі №1/0808/466/2012 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 300 000 грн. на кожного (т. 1 а.с.6-11, 164-165).

Постановами державного виконавця ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції Пугачової А.В. від 18 квітня 2013 року відкрито виконавчі провадження №37624737 та №37634629 з виконання виконавчого листа №1/0808/466/2012, виданого 17 квітня 2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, та надано строк самостійно виконати рішення до 24.04.2013 року (т. 1 а.с.166).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер (т. 1 а.с.161).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року, замінено сторону у зведеному виконавчому провадженні за виконавчими листами від 17.04.2013 року у кримінальній справі №1/0808/466/2012 боржника ОСОБА_5 на його правонаступників ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в солідарному порядку в межах вартості майна, одержаного у спадщину (т. 1 а.с. 151-155).

Постановою головного державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ткаля Д.О. від 03 травня 2018 року ВП №37634737 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в АБ «Експрес-Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Промінвестбанк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Сбербанк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «ОТП Банк», АТ «УкрСиббанк», ПАТ «Алтфі-Банк», АТ «МетаБанк», ПАТ «А-Банк», АБ «Укргазбанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «ПУМБ» в межах вартості майна, одержаного у спадщину та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (т. а.с.170).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2018 року у справі №310/7036/17 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 73 093,78 грн., що складається з трьох відсотків річних у розмірі 12 342,22 грн. та інфляційних витрат у розмірі 60751, 56 грн.

Постановою головного державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ткаля Д.О. від 12.02.2019 ВП №58360554 при примусовому виконанні виконавчого листа №310/7036/17, виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 29.01.2019 року, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в АТ «Укргазбанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів.

За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.ч.2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження", згідно зі ст. 3 якого примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

За положеннями ч. 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Зі змісту оскаржуваної постанови головного державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Ткаля Д.О. від 12.02.2019 року ВП №58360554 вбачається, що державним виконавцем з дотриманням вказаних вимог Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення.

Боржником за виконавчим провадженням №58360554 з примусового виконання виконавчого листа №310/7036/17, виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 73 093,78 грн., що складається з трьох відсотків річних у розмірі 12 342,22 грн. та інфляційних витрат у розмірі 60 751, 56 грн., є безпосередньо ОСОБА_1 , а тому у державного виконавця були відсутні підстави для з`ясування обсягу успадкованого майна.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з висновками Апеляційного суду Запорізької області, викладеними в ухвалі від 11 травня 2016 року у справі №0808/4048/2012 за поданням державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження та рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2018 року, за яким з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в солідарному порядку стягнуто на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 73093,78 грн., що складаються з трьох відсотків річних в розмірі 12342,22 грн. та інфляційних втрат в розмірі 60751,56 грн., які не є предметом апеляційного перегляду.

Посилання на те, що постановою головного державного виконавця Бердянського ВДВС в Запорізькій області Ткаля Д.О. від 12.02.2019 року був накладений арешт на кошти підприємства, не підтверджуються будь-якими належними доказами, оскільки арешт накладався на рахунки, які належать фізичній особі.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: