Номер провадження 2-о/754/83/19
Справа №754/7531/18
РІШЕННЯ

Іменем України

29 липня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

присяжних Вітрук А.Д., Семенчук С.М.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що з 07.03.1986 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 Від спільного життя вони мають доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 Її чоловік ОСОБА_2 працював в Управлінні по будівництву тунелів та підземних споруд спеціального призначення тресту «Київпідземшляхбуд-1» прохідником, звідки звільнився в листопаді 1993 року і більше нікуди не працевлаштовувався, оскільки мав намір виїхати за кордон. В січні 1994 року ОСОБА_2 по туристичній візі виїхав на заробітки до США і до цього часу не повернувся. Спочатку ОСОБА_2 , перебуваючи за кордоном, телефонував їй, писав листи, прислав фотографії. Проте, з лютого 2011 року зв`язок з ним перервався, свою адресу в США він не повідомляв.

Як зазначає заявник, в 2014 році вона звернулась до Деснянського управління поліції у м.Києві з заявою про розшук ОСОБА_2 , проте згідно довідок від 21.07.2014 року, 18.08.2017 року та 31.05.2018 року його місцезнаходження поліцією також не встановлено.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вона бажає вирішити питання щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , заявник просить задовольнити її вимоги та визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.07.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 05.06.2019 року витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію, а саме, чи перетинав державний кордон України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.1994 року по теперішній час в іншу країну, чи повертався до України та коли.

В судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши листи, в яких просить розглядати справу в його відсутність та винести рішення згідно чинного законодавства.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення заявника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходь до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 07.03.1986 року (а.с.27).

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.09.2008 року ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (а.с.30,31).

Згідно довідок Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві від 21.07.2014 року, Деснянського ГУ НП у м.Києві від 18.08.2017 року та 31.05.2018 року, проведеними заходами місце перебування ОСОБА_2 не встановлено (а.с.34, 35, 36).

В силу п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

За положеннями статті 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другоїстатті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Відповідно ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Необхідність визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім заявник пов`язує з необхідністю вирішення питання щодо розірвання з ним шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Частиною другою статті 43 ЦК України визначено, що у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок: «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч.2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання заявника на те, що ОСОБА_2 не проживає за останнім відомим місцем реєстрації, а перебуває в Сполучених Штатах Америки по невідомій їй адресі та про оголошення його в розшук не є безумовною підставою для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, оскільки заявником не надано належних та достатніх доказів, які б вказували на те, що останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 є саме адреса: АДРЕСА_2 , як і не здобуто доказів того, що місцеперебування останнього невідоме та не надано доказів, що ОСОБА_2 виїжджав чи проживав в США. Слід зазначити, що виїзд особи на територію іншої країни не може сам по собі свідчити про її безвісну відсутність. Не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування. Фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не дає суду підстав для визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Покази свідка ОСОБА_5 також беззаперечно не свідчать про відсутність відомостей щодо ОСОБА_2

Також, судом на підставі ч.2 ст.294, 307 ЦПК України направлялись запити до місця роботи ОСОБА_2 та до житлово-комунальних органів, однак, інформації, яка могла б бути врахована судом, як підстава для задоволення заяви, не надано. Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомостей про перетинання державного кордону України у період з 25.06.2014 року по 25.06.2019 року відносно ОСОБА_2 в базі даних не виявлено.

Крім того, слід звернути увагу і на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Як вбачається з листів Деснянського УП ГУ НП у м.Києві від 26.12.2018 року, 10.01.2019 року, 27.03.2019 року та листа Київської місцевої прокуратури № 3 від 04.01.2019 року, Деснянським УП ГУНП у м. Києві заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» № 03-120 відносно ОСОБА_2 з метою розшуку безвісно зниклого. Оперативно-розшукові заходи тривають, прокуратурою з метою активізації цих заходів надано вказівки оперативному відділу (а.с.10, 107, 109, 143).

Однак, на неодноразові запити суду матеріали оперативно-розшукової справи суду не було надано, що позбавляє суд можливості достеменно встановити, які саме оперативно-розшукові заходи проводились і чи проводились взагалі. Відтак, відсутні докази того, що вжитими заходами встановити місцезнаходження ОСОБА_2 не виявляється можливим.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що тривала відсутність особи за місцем проживання і її небажання спілкуватися з родичами, на що звертала увагу заявник, самі по собі не є підставою для визнання особи безвісно відсутньою, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що звернення заявника із відповідною заявою є передчасним та недостатньо обґрунтованим, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі ст. 43 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 19, 76-78, 81, 89, 263-265, 268, 273, 293, 305, 306 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 31 липня 2019 року.

Суддя:

Присяжні: