Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 661/3070/15-ц

провадження № 61-17877св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Тітова М. Ю. (суддя-доповідач)

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року у складі судді Матвєєвої Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Колісниченка А. Г., Вейтас І. В., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2010 року у розмірі 25 257, 28 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 17 березня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 25 257, 28 грн, з яких: 10 446, 35 грн - заборгованість за кредитом, 11 516, 25 грн - проценти за користування кредитом, 1 615, 76 грн - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, а також 500, 00 грн штрафу (фіксована частина), та 1 178, 92 грн штрафу (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2010 року у сумі 18 548, 22 грн, в тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 446, 35 грн, заборгованість за процентами у розмірі 6 171, 01 грн, пеню у розмірі 600 грн та штраф у розмірі 1 330, 86 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Вимога про стягнення комісії у розмірі 1 615, 76 грн підлягає частковому задоволенню з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі № 6-160цс14, відповідно до якої стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, в межах строку позовної давності за основною вимогою.

Оскільки з 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 нараховувався штраф за прострочку платежу у розмірі від 30 до 50 грн, що є пенею, а не комісією, як зазначив позивач, судом застосовано спеціальну позовну давність тривалістю 1 рік, тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню пеня в розмірі 600 грн, визначена банком як комісія.

Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягають стягненню проценти, нараховані банком до 01 лютого 2014 року, тобто до закінченням строку дії договору, а з 01 лютого 2014 року - у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки національного Банку України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі № 6-1412цс16.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення вказаної суми кредитної заборгованості.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПривтБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуального права, просило скасувати рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 08 лютого 2017 року в частині зменшення заборгованості по процентам та ухвалити в цій частини нове рішення, стягнувши з відповідача заборгованість по процентам у повному розмірі.

В обґрунтування касаційної скарги зазначало, що згідно пункту 2.1.1.12.6.3. Умов та правил надання банківських послуг проценти за користування кредитом нараховуються в дату їх сплати та розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту кошти. Умовами договору не передбачено, що строк дії картки припиняє нарахування процентів, оскільки вона є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів.

Судові рішення в іншій частині в касаційному порядку не оскаржувалися та не переглядаються.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Новокаховського міського суду Херсонської області, а ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу № 661/3070/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідачем заперечення на касаційну скаргу не подано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 17 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (01 лютого 2014 року).

Зазначений договір складається із анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг. На виконання договору позивачем на ім'я відповідача відкрито картковий рахунок.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на30 червня 2015 року становить 25 257, 28 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 10 446, 35 грн, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 11 516, 25 грн, заборгованості за пенею та комісією - 1 615, 76 грн, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), та 1 178, 92 грн - штраф (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1412цс16.

Виходячи з викладеного та враховуючи, що в укладеному між сторонами договорі не встановлений розмір процентів, які підлягають сплаті після спливу строку його дії, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на користь позивача підлягають стягненню проценти, нараховані банком за процентною ставкою, передбаченою умовами договору, до закінчення строку його дії, тобто до 01 лютого 2014 року, та проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 08 лютого 2017 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Ю. Тітов

СуддіВ. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук