КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/11307/19

провадження №22-ц/824/12082/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач заступник керівника Київської місцевої прокуратури №2 Субботін Олександр Миколайович в інтересах держави в особі Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

відповідач ОСОБА_2

треті особи Гімназія «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 Субботіна Олександра Миколайовича

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року у складі судді Лужецької О.Р.

у справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 Субботіна Олександра Миколайовича в інтересах держави в особі Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_2, треті особи: Гімназія «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури №2 Субботін О.М. звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні№0000158 від 20.09.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, місцевою прокуратурою встановлено порушення інтересів держави.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 працював на посаді заступника директора з адміністративно - господарської роботи Гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, будучи матеріально відповідальною особою.

Наказом Гімназії №73-к/тр від 30.05.2018 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади , у зв'язку з чим у навчальному закладі проведено позапланову інвентаризацію усіх матеріальних цінностей гімназії, що обліковуються на балансі Управління , за результатами якої встановлено нестачу цінностей на загальну суму 76 741 грн. 86 коп.

З часу виявлення нестачі матеріальних цінностей заходів, спрямованих на повернення коштів у розумний строк, не вжито.

Враховуючи, що Гімназія є неприбутковою організацією, бухгалтерський облік якої здійснюється через Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, внаслідок дій відповідача позивач фактично позбавлений можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади міста Києва використовувати грошові кошти на зміцнення матеріально- технічної бази закладу, чим порушуються інтереси держави.

На виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру " місцевою прокуратурою повідомлено Управління про прийняте рішення щодо представництва інтересів держави в суді шляхом звернення з позовною заявою до суду.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 76 741 грн. 86 коп. та вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 23 липня 2019 року позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що належним позивачем у даній справі є Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в інтересах якого і звернувся прокурор.

Зазначає, що позивачем до позовної заяви додано належним чином засвідчену копію листа №52/737вих-19 від 04 червня 2019 року, адресованого Управлінню освіти, яким прокурор відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив субєкта владних повноважень, а саме, Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення до суду.

Посилається на те, що в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року про залишення позовної заяви без руху суд визначив недоліком відсутність повідомлення на адресу Київської міської ради про виявлені порушення. При цьому, повертаючи позовну заяву на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України суд указує на відсутність обґрунтувань підстав представництва без посилань на пункт 4 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Таким чином, уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що прокурором порушено вимоги частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та не обґрунтовано підстави для представництва держави саме в особі Управління освіти.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву прокурора, суд першої інстанції керувався положеннями статті 185 ЦПК України та виходив з того, що у справі за даним позовом прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва держави в особі Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним нормам, що відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що заступник керівника Київської місцевої прокуратури №2 Субботін Олександр Миколайович в інтересах держави в особі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: гімназія «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року, у звязку з порушенням позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України, позовна заява залишена без руху, встановлено позивачу строк сім днів з дня отримання ним даної ухвали для усунення недоліків.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив з того, що прокурором не надано доказів повідомлення Київської міської ради про виявлені порушення та уважав, що позивачу необхідно надати відповідне повідомлення до Київської міської ради, як власника майна, про вказані порушення.

З матеріалів справи убачається, що 03 липня 2019 року на адресу суду від заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 Субботіна Олександра Миколайовича надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено копію повідомлення №52/828 вих-19 від 03 липня 2019 року Київської міської ради про виявлені прокурором порушення.

Частиною третьою статті 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, установлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, вказував про те, що прокурором належним чином не усунено недоліки, які зазначені в ухвалі суду від 13 червня 2019 року, зокрема, позов подано до суду 04 червня 2019 року, а повідомлення до Київської міської ради датоване 03 липня 2019 року, тобто повідомлення про виявлені прокурором порушення було надіслане до Київської міської ради, як власника майна, після звернення до суду позовом, що суперечить положенням частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, зазначив, що власником гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, стосовно якої подано позов, є територіальна громада м. Києва від імені якої виступають Київська міська рада та уповноважені нею органи. При цьому, Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією здійснюється лише управління даним навчальним закладом.

Отже, місцевий суд дійшов висновку, що прокурором необґрунтовано наявність підстав для представництва держави в особі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно із частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року

№ 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону «Про прокуратуру».

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду в інтересах держави в особі Управління освіти з позовом про стягнення грошових коштів, позивач зазначав про наступне.

05 червня 2018 року Управлінням освіти виявлено факт нестачі матеріальних цінностей у гімназії «Київська Русь» за результатами проведення непланової інвентаризації у зв'язку зі звільненням матеріально відповідальної особи працівника гімназії ОСОБА_2, про що Управлінням освіти було повідомлено органи прокуратури.

Разом з тим, виявивши 05 червня 2018 року нестачу матеріальних цінностей, Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації не вчинило жодних інших процесуальних дій, спрямованих на захист інтересів держави, та свідомо бездіє, що створює загрозу неможливості відшкодування вказаних збитків, у тому числі, через пропуск строку позовної давності.

На підтвердження виконання вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та повідомлення субєкта владних повноважень, яким прокурор уважав саме Управління освіти, надав копію листа №52/737вих-19 від 04 червня 2019 року.

Окрім того, після залишення позовної заяви без руху, Київською місцевою прокуратурою виконано вимогу суду та повідомлено Київську міську раду, як власника матеріально-технічної бази Гімназії, про виявлені прокурором порушення та про представництво інтересів держави в особі Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації.

Проте, місцевий суд, мотивуючи повернення позовної заяви, помилково уважав, що Управління освіти є неналежним позивачем у даній справі, оскільки власником гімназії «Київська Русь» є Київська міська рада.

А відтак, ураховуючи ту обставину, що представник позивача при зверненні з позовною заявою надав належні та допустимі докази на підтвердження своїх повноважень, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на положення статей 131-1, 131-2 Конституції України, статей 19, 60, 274, 277 ЦПК України, внаслідок чого безпідставно повернув таку позовну заяву.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв'язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 Субботіна Олександра Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна