Справа № 346/1229/19
Провадження № 22-ц/4808/913/19
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2019 року, постановлене у складі судді Потятинника Ю.Р. у м. Коломия

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивовано тим, що сторони з 17 травня 2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Печеніжинською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області актовий запис №6. У шлюбі в сторін народилась дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. З січня 2017 року по даний час фактичне сімейне життя між сторонами припинене, подружжя проживає окремо. Відповідач не виконує своїх обов`язків по утриманню доньки та її виховання. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є батьком доньки ОСОБА_3 , працює водієм на нерегулярних перевезеннях, може матеріально забезпечувати доньку, просить стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій суму у розмірі по 1700 (одній тисячі сімсот) грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на користь матері ОСОБА_2 . В решті позову відмовлено. Стягнення аліментів розпочато з часу звернення до суду, тобто з 20 березня 2019 року. Рішення підлягає до негайного виконання в частині стягнення аліментів за 1 місяць. Стягнуто із ОСОБА_1 у дохід Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну оскаржуваного рішення суду та стягнення аліментів у розмірі 1000 грн щомісячно на утримання доньки, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, у нього на утриманні перебує непрацездатний батько інвалід 1 групи ОСОБА_7 , суд визначив розмір аліментів в розмірі 1700 грн, що є більшими за встановлений ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для одніє дитини віком до 6 років, який з 01 січня 2019 року по 20 червня 2019 року встановлений в розмірі 1628 грн. Вказує, що отримує заробітню плату в розмірі 4200 грн, проте з врахуванням сплачених податків і зборів у розмірі 768 грн та сплати 1700 грн аліментів, залишається на місяць 1732 грн, що нижче встановленого ЗУ «Про Державний бюджет на 2019 року» прожиткового мінімуму для працездатної особи - 1921 грн. Крім того, у нього хронічне захворювання хребта, у зв`язку з чим витрачає значні кошти на лікування.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засідання ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить їх задовольнити..

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішенням суду законим та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач є працездатним, має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки. Проте у добровільному порядку кошти не надає. Тому суд стягнув із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1700 (одній тисячі сімсот) грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17 травня 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3).

За час спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 ( а.с.4) .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України вірно врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1700 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не можливості сплати суми аліментів у розмірі 1700 грн щомісячно, оскільки він є молодою працездатною особою та його сума доходу з жовтня 2018 року по березень 2019 року становить 23850 грн (а.с.23).

Крім цього, у судовому засіданні відповідач визнав позов, що може сплачувати алімени на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1700 грн щомісячно подавши суду письмову заяву щодо розміру аліментів (а.с.27).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, врахував правила статті 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складений 21 серпня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський