Справа № 465/3557/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1212/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світлана Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 24.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. та зареєстрованого в реєстрі за номером 927 та витребування з володіння ОСОБА_1 , як кінцевого набувача на користь позивача квартиру АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світланою Анатоліївною та який зареєстровано в реєстрі № 927, витребувати з володіння ОСОБА_1 , як кінцевого набувача, на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

21 лютого 2019 року позивач звернулася до суду з заяву про забзепечення позову, у якій просила заборонити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) чи будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо проведення ремонту, перепланування, реконструкції чи будь-яких інших поліпшень квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву покликалася на те, що вона, позивач, є власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається із двох житлових кімнат, житловою площею 38,1кв.м. та кухні. Загальна площа становить 55,5 кв.м. До квартири належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 8 кв.м. Права власності на дану квартиру набуто на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 червня 2005 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2840.

В подальшому право власності на дану квартиру зареєстровано Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7448227 від 07.06.2005 року.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року заяву позивача - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) чи будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо проведення ремонту, перепланування, реконструкції чи будь-яких інших поліпшень квартири АДРЕСА_1 ( двадцять шість).

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що право власності у нього на вищевказану квартиру виникло більше року тому, і за вказаний період там вже було здійснено ремонт,перепланування та її покращення.

Вказує, що на даний час будь-які ремонтні та оздоблювальні роботи не проводяться, а наявність вказаної ухвали про забезпечення позову унеможливить реалізації ОСОБА_1 прав передбачених ст.390 ЦК України.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_2 - відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд виходив з тих обставин, що оскільки між сторонами дійсно виник спір про право та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, визначеними п.п.1-9 ст. 150 ЦПК України. Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ч.1 п.п.2,4,10, ч.3 ЦПК України).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ст. 153 ч.ч.6,7 ЦПК України).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно доводів ОСОБА_2 викладених в позовній заяві та заяві про забезпечення позивач, вона була власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається із двох житлових кімнат, житловою площею 38,1кв.м. та кухні. Загальна площа становить 55,5 кв.м. До квартири належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 8 кв.м. Права власності на дану квартиру набуто на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2005 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ),що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2840. В подальшому право власності на дану квартиру зареєстровано Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7448227 від 07.06.2005 року.

21.03.2018 року за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 117883704 від 21.03.2018 року, вона ( ОСОБА_2 ) довідалася, що вищезазначена квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до вищезазначеної інформаційної довідки, право власності у ОСОБА_1 виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі № 314 від 02.03.2018 року, що посвідчений Пшеничною Уляною Вікторівною приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу.

Позивачка зазначила, що спірна квартира після її купівлі була предметом договору купівлі-продажу, а саме, 24 листопада 2017 року ОСОБА_4 , діючи нібито від її імені, як ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 08 червня 2017 року нотаріусом Анною Гавел-Росьцішевською у м. Кракові, республіки Польща, за реєстровим № 1763/2014, уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_2 продала вищезазначену квартиру ОСОБА_3 . Даний договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кононенко Світланою Анатоліївною та здійснено запис в реєстрі № 927.

Позивачка стверджує, що жодної довіреності ОСОБА_4 вона не надавала та не уповноважувала його для продажі спірної квартири.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 і суд обгрунтовано забезпечив позов ОСОБА_2 .

Покликання скаржника на те, що наявність оскаржуваної ухвали про забезпечення позову унеможливить реалізувати ним права передбачені ст. 390 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки оскаржувана ухвала не встановлює часу проведення ремонту, переплануванню, реконструкції чи будь-яких інших поліпшень спірної квартири.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що заборона ОСОБА_1 чи будь-яким іншим особам щодо вчинення дій по проведенню ремонту, переплануванню, реконструкції чи будь-яких інших поліпшень спірної квартири є необхідними та ефективним заходом забезпечення позову, оскільки визначений судом захід забезпечення позову є збалансованим і відповідає інтересам сторін та інших учасників судового процесу, є співмірним із заявленими в суді позовними вимогами.

Зазначений захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а у разі невжиття таких заходів, як вбачається з матеріалів справи, існує імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 такими, що правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим, апеляійну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.