Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 243/8557/16-ц

провадження № 61-15759 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року у складі судді Мірошниченко Л. Є. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Біляєвої О. М., Тимченко О. О.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (далі - ПАТ «АКБ «Капітал»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 25 березня 2014 року між нею та ПАТ «АКБ «Капітал» укладений договір строкового банківського вкладу, відповідно до якого банк прийняв від неї вклад у сумі 3 тис. доларів США на строк 12 місяців та зобов`язався виплатити зазначену суму та проценти у порядку, встановленому договором.

Додатковою угодою від 11 червня 2015 року договір був пролонгований до 27 березня 2016 року.

Зазначала, що після припинення дії договору звернулась до банку з вимогою про повернення коштів та процентів до них, проте, їй було відмовлено у зв`язку з введенням у банку тимчасової адміністрації.

Вказувала, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, скасовані постанова Національного банку України від 20 липня 2015 року № 466/БТ «Про віднесення ПАТ «АКБ Капітал» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ Капітал». Крім того, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року скасовано постанову Національного банку України від 29 жовтня 2015 року № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та зобов`язано НБУ повернути відповідачу банківську ліцензію.

Ураховуючи викладене, посилаючись на те, що банк відмовляється виконати свої зобов`язання за договором, ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з ПАТ «АКБ «Капітал» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь грошові кошти за договором строкового банківського вкладу у сумі 3 тис. доларів США, що за курсом складає 77 349 грн 57 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Оскільки у банку з липня 2015 року введена тимчасова адміністрація і в подальшому розпочато процедуру його ліквідації, банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що, в свою чергу, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення зазначеного вкладу з банку.

Крім того, доводи позивача про те, що у розумінні статей 75, 76 Закону України «Про банки та банківську діяльність» ПАТ «АКБ «Капітал» не віднесений до категорії проблемних або неплатоспроможних, а тому законних підстав у поверненні її вкладу та процентів не існує, судом не прийняті до уваги, оскільки такі доводи спростовуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно до якого ПАТ «АКБ «Капітал», станом на 30 листопада 2016 року (дату ухвалення рішення) знаходиться у стані припинення (а.с. 66-69), а визначені позивачем суми банківського вкладу та відсотків за договором банківського вкладу не можуть бути стягнуті поза межами ліквідаційної процедури у визначений Законом спосіб та за певною процедурою.

Також суд виходив з того, що порядок відшкодування коштів за вкладом визначений Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (із змінами та доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві Юстиції України 07 вересня 2012 року за №1548/21860.

Пунктом 9 розділу III вказаного Положення передбачена процедура та порядок отримання гарантованої суми відшкодування. Проте, у справі відсутні докази того, що позивач зверталась з заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до вимог, передбачених пунктом 9 розділом ІІІ вищезазначеного Положення, тому суд першої інстанції визнав позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми вкладу, заявлені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, передчасними та безпідставними.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції та вказав, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «АКБ «Капітал» на час розгляду справи знаходиться у стані припинення. Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою правління Національного банку України від 29 жовтня 2015 року № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29 жовтня 2015 року № 195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатору банку», а тому є правильним висновок суду першої інстанції про те, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах і визначені позивачем суми банківського вкладу та відсотків за договором банківського вкладу не можуть бути стягнуті поза межами ліквідаційної процедури у визначений Законом спосіб та за певною процедурою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 243/8557/16-ц із Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, міститься запис, згідно якого ПАТ «АКБ «Капітал» знаходиться у стані припинення, але постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року скасовані постанова Національного банку України від 20 липня 2015 року «Про віднесення ПАТ «АКБ Капітал» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ Капітал».Крім того, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року, скасовано постанову Національного банку України від 29 жовтня 2015 року № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та зобов`язано НБУ повернути відповідачу банківську ліцензію. Зазначала, що суди попередніх інстанцій не вжили жодних дій для з`ясування підстави внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про знаходження банку у процесі припинення; в матеріалах справи немає жодного чинного нормативного акту НБУ або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про віднесення ПАТ «АКБ «Капітал» до категорії неплатоспроможних, введення у банку тимчасової адміністрації, ліквідацію банку, тощо.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 25 березня 2014 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та ОСОБА_1 укладено договір строкового банківського вкладу, згідно якого вкладник передав, а банк прийняв на депозитний рахунок кошти у розмірі 3 тис. доларів США на строк 12 місяців та зобов`язався виплатити зазначену суму та проценти на неї у порядку, встановленому договором (а.с. 3-4).

Внесення коштів ОСОБА_1 на депозитний рахунок 25 березня 2014 року у сумі 3 тис. доларів США підтверджено меморіальним ордером № 308_2037 від 25 березня 2014 року (а.с. 6).

Додатковою угодою від 11 червня 2015 року договір був пролонгований до 27 березня 2016 року (а.с.5).

Постановою правління Національного Банку України від 20 липня 2015 року № 466 «Про віднесення ПАТ «АКБ «Капітал» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 12, статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 липня 2015 року № 140 про запровадження з 21 липня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків. Тимчасову адміністрацію у ПАТ «АКБ «Капітал» запроваджено строком на три місяці з 21 липня 2015 року по 20 жовтня 2015 року.

З метою забезпечення активів неплатоспроможності банку ПАТ «АКБ «Капітал», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись пунктом другим частини п`ятої статті 12, статтями 34-38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 191 від 19 жовтня 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал» до 20 листопада 2015 року включно та продовження строку повноважень тимчасового адміністратора ПАТ «АКБ «Капітал».

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 29 жовтня 2015 року № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29 жовтня 2015 року № 195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатору банку».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають не в повній мірі.

Виходячи з положень пунктів 6, 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 зазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

За змістом наведених норм після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку.

Спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду.

У випадку, якщо вклад перевищує гарантовану суму, у разі ліквідації банку, задоволення таких кредиторських вимог здійснюється за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку, у черговості, визначеній частиною першою статті 52 вказаного Закону, яка передбачає задоволення вимог вкладників банку в четверту чергу.

Згідно із системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою.

Вказаний висновок про правильне застосування наведених вище норм матеріального права викладено в постанові Великої Палати Верховного суду від 13 березня 2018 року у справі 910/23398/16 (провадження №12-20гс18).

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до банку, правильно виходив з того, що на момент звернення позивача до ПАТ «АКБ «Капітал» з вимогою про повернення вкладу з 21 липня 2015 року у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованих Фондом.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та дійшли обґрунтованих висновків, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з банку суми вкладу, які ґрунтуються на загальних нормах цивільного законодавства та умовах договорів, задоволенню не підлягають.

Доводи позивача про те, що у розумінні статей 75, 76 Закону України «Про банки та банківську діяльність» ПАТ «АКБ «Капітал» не віднесений до категорії проблемних або неплатоспроможних, оскільки постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, скасовані постанова Національного банку України від 20 липня 2015 року № 466/БТ «Про віднесення ПАТ «АКБ Капітал» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ Капітал», а постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року скасовано постанову Національного банку України від 29 жовтня 2015 року № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та зобов`язано НБУ повернути відповідачу банківську ліцензію, - є безпідставними, так як постановами Верховного Суду України від 24 жовтня 2017 року у справі № 805/3464/15-а та у справі № 805/49556/15-а відповідно вказані судові рішення скасовані, а тому зазначені постанови Національного банку України та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були чинними на час звернення позивача з цим позовом до суду та на час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Суди обґрунтовано виходили з того, що на час розгляду справи ПАТ «АКБ «Капітал» знаходилось у стані припинення, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 66-69).

Однак, колегія суддів касаційного суду не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Закон установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Перелік функцій, що їх виконує Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, наведений у частині другій статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 вказаної частини).

Отже, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - це працівник фонду, який від імені фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів фонду станом на день початку процедури виведення фондом банку з ринку.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення ним банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті фонду (частина третя статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку.

У постановах: від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15 (провадження № 11-285апп18), від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 (провадження № 11-517апп18), від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200 тис. грн (якщо адміністративна рада Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування, є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування.

Тому такийспір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних

осіб - це працівник фонду, який від імені фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (пункт 17 частини першої статті 2 Закону).

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина перша статті 27 Закону).

Оскільки вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами в межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа не є належним відповідачем за вимогами про стягнення такого відшкодування чи його частини.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року (справа № 161/15226/16-ц, касаційне провадження

№ 61-18455св18).

Проте, суди не врахували зазначені норми процесуального права та помилково розглянули вимоги, заявлені позивачем до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судові рішення в частині заявлених позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що, в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі у вказаній частині.

В іншій частині оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осібпро стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу закрити.

В іншій частині заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта