ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 162/405/16-ц

провадження № 61- 20876св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року в складі колегії суддів Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, оформлений у формі довідки-рахунку від 07 квітня 2016 року серії ААЕ № 099471, згідно з яким ОСОБА_2 ОСОБА_3 автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Кадді» 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль), а також визнати недійсним договір купівлі-продажу цього автомобіля від 20 липня 2016 року № НАО697111, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому за спільні кошти придбали автомобіль.

Після розірвання шлюбу, незважаючи на те, що на розгляді в суді перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, остання без його згоди продала автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, своїй матері.

Окрім того, 23 липня 2015 року ОСОБА_3 продала автомобіль ОСОБА_4 .

Позивач уважає, що дані договори укладені без його згоди та з метою перешкодити поділу автомобіля між подружжям, а тому просив визнати ці договори недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6790 грн судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що шлюб між подружжям розірваний, а тому згода другого з подружжя на укладення таких договорів не потрібна.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений у формі довідки-рахунку від 07 квітня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 В задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу від 20 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 606,32 грн судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 552,68 грн судових витрат.

Апеляційний суд виходив із того, що договір купівлі-продажу автомобіля від 07 квітня 2015 року вчинений без згоди другого зі співвласників майна, що є підставою для визнання його недійсним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із необхідності пропорційного їх розподілу відповідно до задоволеної позовної вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат, а саме стягнення судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року поновлено ОСОБА_1 на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року, відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Любешівського районного суду Волинської області зазначену справу.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2019 року вказана справа призначена до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що апеляційний суд неправильно розрахував розмір судового збору та витрат на професійну правову допомогу.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення спору по суті не оскаржується, а тому не є предметом касаційного перегляду.

Заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на дану касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу задовольнити частково та вирішити питання розподілу судового збору, сплаченого за подачу позову, а в частині стагнення інших судових витрат - залишити оскаржуване рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що за подачу позову ОСОБА_1 сплатив 1102,4 грн, а за подачу апеляційної скарги - 1212,64 грн.

У матеріалах справи наявні належні докази на підтвердження факту понесення ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 6790,33 грн, які складаються з витрат на правову допомогу та фактичних витрат на проїзд у громадському транспорті.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Предметом позову в даній справі є дві вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Апеляційний суд не вирішив питання розподілу судового збору, сплаченого позивачем у суді першої інстанції.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення неможливо встановити, з чого виходив апеляційний суд при розподілі судових витрат, оскільки будь-які розрахунки такого розподілу відсутні.

Відсутність фактичних обставин, що мають значення для вирішення питання про розподіл судових витрат у даній справі є правовою підставою для його скасування в цій частині та направлення до апеляційного суду на новий розгляд, оскільки за таких умов суд касаційної інстанції позбавлений можливості здійснити перерозподіл судових витрат.

За встановлених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення апеляційного суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 401, 410 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати.

Справу № 162/405/16-ц у цій направити частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

О. І. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук