Дата документу 28.08.2019 Справа № 336/5219/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5219/14 Головуючий у 1 інстанції Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/2409/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Дашковської А.В.

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року у справі за поданням старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Маринченко Є.О. про примусове проникнення до житла,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Маринченко Є.О. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла.

В обґрунтування подання зазначено, що у виконавчій службі перебуває провадження з виконання судового рішення № 336/5219/14-ц про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та жилим будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого будинку АДРЕСА_2 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4 майнової шкоди в сумі 69939 грн. 90 коп., судового збору.

Після отримання зазначеного виконавчого провадження державний виконавець в забезпечення примусового виконання рішення суду 21 грудня 2017 року винесла постанову про арешт майна боржника.

З метою виявлення його майна та звернення на нього стягнення державний виконавець після поновлення виконавчого провадження, яке зупинялось у зв`язку з розглядом справи судом касаційної інстанції, 26 березня 2019 року, 4 квітня 2019 року та 22 квітня 2019 року здійснила виходи до будинку АДРЕСА_2 , де фактично проживає боржник. Між тим здійснити перевірку майна не сталося можливим, оскільки мешканці будинку тричі не відкривали двері житла, про що державним виконавцем в означені дні складено відповідні акти.

В ході виїздів за місцем проживання боржника 26 березня та 4 квітня 2019 року винесено вимоги про зобов`язання виконати рішення суду в десятиденний строк, які не виконані ОСОБА_1 .

Крім перелічених заходів забезпечення виконавчого провадження, державним виконавцем направлено запити до органів, уповноважених на реєстрацію транспортних засобів, внаслідок чого затриманий належний боржнику автомобіль «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; постановами від 04.04.2019 року та від 22.04.2019 року ОСОБА_1 піддано штрафу в сумі 1700 грн. та 3400 грн. відповідно за невиконання вимог державного виконавця.

На підставі викладеного державний виконавець просив вирішити питання про примусове проникнення до житла, де проживає боржник ОСОБА_1

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року подання задоволено.

Дозволено старшому державному виконавцю Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Маринченко Є.О. примусове проникнення до будинку АДРЕСА_2 , де проживає боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , у зв`язку із здійсненням виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем до подання не було подано належного обґрунтування необхідності проведення виконавчих дій із проникненням на територію земельної дільники, яка на законних підставах перебуває у власності та у користуванні не тільки боржника, а і членів його сім`ї. на обґрунтування обставин на які посилається державний виконавець у поданні, ним не долучено до матеріалів подання підтвердження того, що боржник за виконавчим провадженням отримав направлені поштові відправлення з вимогами. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та в його приміщені є речі, за рахунок яких це рішення може бути виконане.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського ВДВС є виконавче провадження № 55401073 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та жилим будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого будинку АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4 майнової шкоди в сумі 69939 грн. 90 коп., судового збору.

Після отримання зазначеного виконавчого провадження державний виконавець в забезпечення примусового виконання рішення суду 21 грудня 2017 року винесла постанову про арешт майна боржника.

З метою виявлення його майна та звернення на нього стягнення державний виконавець після поновлення виконавчого провадження, яке зупинялось у зв`язку з розглядом справи судом касаційної інстанції, 26 березня 2019 року, 4 квітня 2019 року та 22 квітня 2019 року здійснила виходи до будинку АДРЕСА_2 , де фактично проживає боржник. Між тим здійснити перевірку майна не сталося можливим, оскільки мешканці будинку тричі не відкривали двері житла, про що державним виконавцем складено відповідні акти (Том 6, а.с. 101,108,110).

В ході виїздів за місцем проживання боржника 26 березня та 4 квітня 2019 року винесено вимоги про зобов`язання виконати рішення суду в десятиденний строк, які не виконані ОСОБА_1 .

Крім перелічених заходів забезпечення виконавчого провадження, державним виконавцем направлено запити до органів, уповноважених на реєстрацію транспортних засобів, внаслідок чого затриманий належний боржнику автомобіль «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; постановами від 04.04.2019 року та від 22.04.2019 року ОСОБА_1 піддано штрафу в сумі 1700 грн. та 3400 грн. відповідно за невиконання вимог державного виконавця.

Згідно пояснень викладених державним виконавцем в поданні, ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями суду, що підтверджується копіями документів з виконавчого провадження (Том 6, а.с. 99-126).

Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з до п. 4, ч. 3, ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчих дій виконавець мас право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ст.439 ЦПК України передбачено право суду надати за поданням державного виконавця дозвіл на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи.

Аналізуючи встановлені обставини справи, а також те, що державним виконавцем здійснювались усі необхідні дії у виконавчому провадженні, в тому числі, неодноразово здійснювались виходи за місцем проживання боржника, боржник відмовляється надати доступ до свого житла, тобто без примусового проникнення до житла ОСОБА_1 подальше виконання судового рішення неможливе, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, що належить ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що він не був ознайомлений з виконавчими документами та не отримував постанови державних виконавців, на увагу не заслуговують, оскільки обізнаність боржника про існування виконавчого провадження і заборгованості по ньому не викликає сумнівів у суду, оскільки рішення, яке виконується, ухвалено за участі представника відповідача, який, користуючись процесуальними правами сторони, оскаржував всі рішення судів в цій справі. З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність рішення суду та виконавчого провадження та мав можливість виконати судове рішення в добровільному порядку.

Окрім того, як вбачається із змісту ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження та інші документи виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції повно з`ясовані всі обставини та їм надано належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали місцевого суду, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення подання.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: