УХВАЛА

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 642/3794/18

провадження № 61-10625св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2018 року у складі судді Вікторова В. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати у розмірі 925,00 грн щомісячно на фінансування Ѕ частини витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі, 2 300,00 грн кожного місяця на фінансування Ѕ частини витрат на оплату оздоровлення дитини, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 500 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_2 з квітня 2006 року перебували у близьких відносинах та, починаючи з 2013 року, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у них народилася донька, ОСОБА_3 .

Починаючи з листопада 2017 року відповідач проживає окремо від неї та дочки, матеріально їх не утримує, вихованням та оздоровленням дитини не займається.

Відповідач ОСОБА_2 працює на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму в Головному управлінні Держпраці у Харківській області та отримує значний дохід, має у власності об`єкти нерухомого майна та транспортні засоби щороку відпочиває за кордоном по три - чотири рази, тобто отримує регулярно значний дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на дитину у розмірі зазначеному в позовній заяві.

Стосовно стягнення додаткових витрат на дитину, позивач вказувала, що їх донька ОСОБА_3 з народження знаходиться на обліку у кардіолога, у зв`язку з чим потребує оздоровлення один раз на рік у санаторії за рекомендацією лікаря-педіатра (кардіолога), має необхідність у масажі, ЛФК та басейні, що вимагає додаткових витрат. Крім того, враховуючи здібності дитини по малюванню та відвідування нею більше року гуртку по малюванню, а також схильність до вивчення англійської мови, також вважає за необхідне включити витрати на ці заняття у додаткові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подання позовної заяви, тобто з 26 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути 2 025 грн на відшкодування додаткових витрат на доньку.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, що вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, з батька дитини - відповідача ОСОБА_2 належить стягувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання їх дочки ОСОБА_5 відповідно до вимог частини третьої статті 181 СК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2018 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 400 щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 26 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд помилково вважав за можливе вийти за межі позовних вимог і застосувати інший, ніж вказувала в позовній заяві ОСОБА_1 , спосіб стягнення аліментів шляхом визначення частки від заробітку (доходу).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, не врахував розмір доходів, які отримує відпоідач, крім офіційного заробітку, чим порушив норми матеріального права, а також неповно дослідив обставини справи, у зв`язку з чим не надав належної правової оцінки в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат у повному обсязі та дійшов помилкового висновку при вирішенні спору в цій частині.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув, твердження скаржника щодо них при апеляційному розгляді не врахував, ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також судом порушено норми права щодо стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу із суду першої інстанції.

Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду суддею-доповідачем було виявлено, що провадження за касаційною скаргою було відкрито помилково, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 49 350 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу притаманним їм властивостям, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення цих справ до відповідної категорії.

Судове рішення судом апеляційної інстанції ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків теж не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель