23.08.2019 Провадження по справі № 2/380/328/19
Справа № 380/924/19
Рішення

Іменем України

23 серпня 2019 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Світанок» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 01.11.2012 року, укладену 04.12.2018 року між нею та Селянським (фермерським) господарством «Світанок». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона в порядку спадкування є власником земельної ділянки площею 2,83 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Височанської сільської ради Тетіївського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.11.2012 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та СФГ «Світанок» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 45 років. Додатковою угодою від 04.12.2018 року до даного договору внесено зміни, а саме замінено сторону договору з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 Проте ця угода не містить усіх істотних умов, передбачених законодавством України для договорів оренди землі, зокрема, умови про орендну плату з урахуванням індексу інфляції та відповідно до нормативно-грошової оцінки землі, а тому вона просить визнати її недійсною.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача голова СФГ «Світанок» Лазарук О.П. позовних вимог не визнав, суду пояснив, що в договорі оренди землі від 01.11.2012 року було обумовлено всі істотні умови договору, в тому числі і розмір орендної плати. 15.12.2012 року СФГ «Світанок» виплатило попередньому власнику земельної ділянки ОСОБА_2 за його заявою орендну плату наперед за 20 років з 2013 по 2033 роки в сумі 46821,40 гривень. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов або припинення договору оренди землі, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,83 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Височанської сільської ради Тетіївського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148029639 від 04.12.2018 року (а.с.7). 01.11.2012 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та СФГ «Світанок» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 45 років (копія договору а.с. 14-15, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права а.с. 8). Згідно заяви орендодавця ОСОБА_2 від 15.12.2012 року СФГ «Світанок» виплатило орендну плату наперед за 2013-2033 роки з розрахунку 2754,19 за рік без урахування податків в сумі 46821,40 гривень, що підтверджується копію заяви ОСОБА_2 та копією видаткового касового ордера СФГ «Світанок» від 15.12.2012 року (а.с.59, 60).

Додатковою угодою від 04.12.2018 року, укладеною між СФГ «Світанок» та ОСОБА_1 , до договору оренди землі від 01.11.2012 року внесено зміни, а саме замінено сторону договору з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1865 від 04.12.2018 року та визначено, що сторони претензій один до одного не мають (копія угоди а.с.16).

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ці ж самі обставини зазначені в ст.627 ЦК України, в якій зазначено, що сторони договору є вільними в укладенні договору.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що додаткова угода до договору оренди землі від 01.11.2012 року, укладена 04.12.2018 року між нею та Селянським (фермерським) господарством «Світанок», не містить усіх істотних умов для договорів оренди землі, передбачених ЗУ «Про оренду землі», зокрема, умови про орендну плату з урахуванням індексу інфляції та відповідно до нормативно-грошової оцінки землі. Проте, істотні умови договору оренди землі, встановлені ст.15 ЗУ «Про оренду землі», стосуються саме договору і обумовлюються сторонами саме при укладенні договору оренди землі. Як вбачається з матеріалів справи договір оренди землі від 01.11.2012 року містить в собі пункт «Орендна плата», де сторонами обумовлено її розмір з урахуванням індексу інфляції, строк виплати та ін.

Оскаржувана ж додаткова угода від 04.12.2018 року стосується лише заміни сторони договору з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину і ніяким чином не стосується орендної плати за землю. При цьому сторони угоди зазначили, що претензій один до одного не мають. Сам договір оренди землі від 01.11.2012 року позивач не оскаржує, а тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог і визнання недійсною додаткової угодивідсутні, оскільки позовні вимоги не доведені.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України,суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Світанок» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі від 01.11.2012 року, укладеної 04.12.2018 року між Селянським (фермерським) господарством «Світанок» та ОСОБА_1 , відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 30 серпня 2019 року.

Суддя: Т.П.Косович