Провадження №4-с/369/21/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2019 року м. Київ

-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій заступника начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича і поновлення порушеного права шляхом зобов`язання скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 55026754 і № 5026558,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою про визнання неправомірними дій заступника начальника Києво-Святошинського районного управління відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича і поновлення порушеного права шляхом зобов`язання скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 55026754 і № 5026558, посилаючись на те, що постановою заступника начальника Києво-Святошинського районного управління відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича від 30 жовтня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_2 від 30 жовтня 2017 року, зареєстрованої за вх. № 9447 про примусове виконання виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, відкрито виконавче провадження № 55026754 з виконання виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у його спілкуванні з дочкою.

Постановою заступника начальника Києво-Святошинського районного управління відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича від 30 жовтня 2017 року без заяви ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 55026558 з виконання виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний час спілкування ОСОБА_2 із дочкою, а саме у вихідні дні: перша, третя субота з 09 год. до 19 год. на нейтральній території без присутності матері ОСОБА_1 ..

З вказаними вище постановами заступника начальника Києво-Святошинського районного управління відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича по відкриттю виконавчого провадження № 55026754 та виконавчого провадження № 55026558 з виконання виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, вона не згідна, вважає їх неправомірними та такими, що порушує охоронювані законом її права з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 24, п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії у обох виконавчих провадженнях мають бути проведені за місцем її перебування (проживання), тобто за місцем її реєстрації у Дарницькому районі м. Києва. Стягувачу було відомо про її місце проживання. Але він умисно не повідомив про це державного виконавця, а державний виконавець чомусь не перевірив достовірність інформації про її місце проживання (перебування) та місце роботи, хоча мав можливість це зробити.

Також державний виконавець зобов`язаний був розпочинати примусове виконання рішення за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Заяву стягувач про примусове виконання рішення у ВП № 55026558 не писав, матеріали справи її не містять. Тобто виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого документа, але без заяви стягувача.

З посиланням на вимог п. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» заявник вказував, що даною нормою Закону зобов`язано стягувача додати квитанцію про сплату ним авансового внеску в розмірі одного мінімального розміру заробітної плати, яка додається стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження. В даному випадку стягувач цієї вимоги Закону не дотримувався, хоча повинен був особисто сплатити передбачений авансовий внесок, оригінал квитанції надати виконавцю по кожному виконавчому провадженню.

Як вказувала ОСОБА_1 у скарзі, за правилами п. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано державного виконавця було відмовити ОСОБА_2 у прийнятті виконавчого документа до виконання у зв`язку із відсутністю сплати ним авансового внеску у виконавчих провадженнях № 55026754 та № 5026558; відсутністю заяви про примусове виконання рішення у виконавчому провадженні № 5026558; тим, що виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю у виконавчих провадженнях № 55026754 та № 5026558 ( не за місцем знаходження боржника).

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії заступника начальника Києво- Святошинського районного управління відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича по відкриттю виконавчих проваджень № 55026754 та № 5026558 по примусовому виконанню виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, та поновити порушене право ОСОБА_1 , зобов`язавши заступника начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича усунути порушення шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 55026754 та виконавчого провадження № 5026558.

У судове засідання ОСОБА_1 і її представник не з`явилися, представник ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності ОСОБА_1 і її представника, скаргу підтримав та просив її задовольнити, справу просив розглядати за наявними в ній доказами.

У судове засідання заступник начальника Києво-Святошинського районного управління відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцев Д.О. не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання стягувач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини скарги, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скаргапідлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що постановою заступника начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича про відкриття виконавчого провадження від 30 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 55026558 з виконання виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом, про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наступний час спілкування ОСОБА_2 із дочкою, а саме у вихідні дні: перша, третя субота з 09 год. до 19 год. на нейтральній території без присутності матері ОСОБА_1 ..

Постановою заступника начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича про відкриття виконавчого провадження від 30 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 55026754 з виконання виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у його спілкуванні із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій. У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

У своїй скарзі ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 1 ст. 24, п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» посилалась на те, що виконавчі дії у обох виконавчих провадженнях мають бути проведені за місцем її перебування (проживання), тобто за місцем її реєстрації у Дарницькому районі м. Києва. Стягувачу було відомо про її місце проживання, але він умисно не повідомив про це державного виконавця, а державний виконавець чомусь не перевірив достовірність інформації про її місце проживання (перебування) та місце роботи, хоча мав можливість це зробити.

Матеріали скарги також не містять відомостей про з`ясування зазначених відомостей, про які вказує ОСОБА_1 ..

Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як зазначала ОСОБА_1 у скарзі, державний виконавець зобов`язаний був розпочинати примусове виконання рішення за заявою стягувача про примусове виконання рішення, однак заяву стягувач про примусове виконання рішення у ВП № 55026558 не писав, матеріали справи її не містять. Тобто, як вказувала ОСОБА_1 , виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого документа, але без заяви стягувача.

З огляду на викладене, слід зазначити, що з наданих до суду Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби документів від 08 лютого 2019 року за вхідним № 2807, судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шевченко С.П. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ВЛ № 369/5337/16-ц, визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний час спілкування ОСОБА_2 із дочкою саме у вихідні дні: перша, третя субота з 09 год. до 19 год. на нейтральній території без присутності матері ОСОБА_1 ..

Згідно витягу з Журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області за період з 30 жовтня 2017 року по 30 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 30.10.2017 року за вхід № 9446 звернувся із заявою про відкриття в/п, номер АСВП 55026558; ОСОБА_2 30.10.2017 року за вхід № 9447 звернувся із заявою про відкриття в/п, номер АСВП 55026754.

З даних матеріалів, які надано суду Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби, суду неможливо встановити, яким чином відкривались два виконавчих провадження, оскільки до суду надана копія однієї заяви ОСОБА_2 , а в журналі реєстрації загальної вхідної кореспонденції Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області за період з 30 жовтня 2017 року зазначено про надходження двох заяв стягувача.

На спростування доводів скарги державним виконавцем не надано суду належних і допустимих доказів.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, з послідуючими змінами та доповненнями, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, і слід визнати неправомірними дії заступника начальника Києво- Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича щодо відкриття виконавчих проваджень № 55026754 та № 5026558 по примусовому виконанню виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Також суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частина 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Виходячи з норм чинного законодавства України у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб, до вчинення тих дій, які згідно із Законом №606-ХІV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (Постанова Пленуму Верховного суду України, від 26.12.2003, №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

З огляду на викладене, заявлені заявником ОСОБА_1 вимоги в скарзі про зобов`язання заступника начальника Києво- Святошинського районного управління відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича усунути порушення шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 55026754 та виконавчого провадження № 5026558, не підлягають задоволенню, оскільки прийняття відповідних постанов в межах виконавчого провадження відноситься до виключної компетенції державного виконавця, якому надані такі повноваження відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», і тому у суду відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця прийняти відповідне рішення (в даному випадку скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження № 55026754 та виконавчого провадження № 5026558).

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_1 в даній частині вимог.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 5, 14, 18, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст. ст. 4, 5, 11, 12, 81, 447, 451, 453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій заступника начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича і поновлення порушеного права шляхом зобов`язання скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 55026754 і № 5026558 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Дмитра Олександровича щодо відкриття виконавчих проваджень № 55026754 та № 5026558 по примусовому виконанню виконавчого листа № 369/5337/16-ц, виданого 27 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

У решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ковальчук Л.М.