КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 363/202/19

провадження № 22-ц/824/10803/2019

29 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Примушку О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за його позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Травянка Олександра Івановича на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року у складі судді Чіркова Г.Є.,

встановив:

14.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В порядку поділу майна подружжя просить визнати за ним та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 16 травня 1998 року по 09 листопада 2012 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 28 грудня 2012 року шлюб між ними було укладено повторно, який 26 лютого 2016 року розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області.

Зазначив, що спірна квартира придбавалася сторонами в шлюбі та за спільні кошти подружжя. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем.

16.05.2019 р. ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилався на ті обставини, що в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває справа № 363/1239/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру та позбавлення права користування житловим приміщенням. Предметом спору у вказаній справі є квартира АДРЕСА_1 . У березні 2019 р. подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких ОСОБА_2 просить усунути їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні спірною квартирою шляхом зняття його з реєстрації в ній, заборонити йому володіти, розпоряджатись та користуватись вказаною квартирою, яка є особистою приватною власністю ОСОБА_2

Оскільки спірна квартира без його згоди може бути відчужена відповідачем на користь третіх осіб, просив заяву задовольнити.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Травянко О. І. просить скасуватиухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року.

Посилається на ті підстави, що в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває дві цивільні справи № 363/1239/18 та 363/202/19, предметом яких є квартира АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2

Дії судді по відкриттю провадження в даній справі та задоволення заяви про забезпечення позову не відповідають вимогам п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України, згідно якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав. Своїм правом на подання зустрічного позову в рамках цивільної справи №363/1239/18 ОСОБА_1 не скористався, в тому числі не скористався своїм правом на подачу заяви про забезпечення позову.

Суд, в свою чергу, в порушення процесуальних норм не здійснив обов`язкових дій по перевірці реєстру судових справ та безпідставно відкрив провадження у справі та задовольнив заяву про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць І. О. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року без змін.

Зазначив, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року у справі №363/1239/18 зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя повернуто заявнику через пропущення строку на його подання.

Апеляційна скарга не містить зазначення, яким чином порушуються права відповідача та в чому полягає порушення норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_2 - адвокат Травянко О. І. зазначив, що наклавши арешт на спірну квартиру суд порушив право володіння та користування доньки сторін та її чоловіка, які проживають в спірній квартирі. При цьому відповідачем не було здійснено жодних дій з метою відчуження спірного майна, а тому твердження позивача про наміри відчуження на користь третіх осіб є надуманими. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про необхідність застосування забезпечення позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць І. О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може призвести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що є підставою до забезпечення позову шляхом арешту майна відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Суд першої інстанції перевірив доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача, або інших мешканців спірної квартири, щодо володіння та користування цим майном, а лише обмежує право відповідача у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги що при відкритті провадження у даній справі та винесенні ухвали про накладення арешту на спірне майно судом першої інстанції було порушено положення п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, позови у справі №363/1239/18 та в даній справі не є тотожними.

Зустрічний позов ОСОБА_1 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року в справі №№363/1239/18 повернуто заявнику.

Оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції ухвала з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишає без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Травянка Олександра Івановича залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк