Провадження № 2/520/5352/19
УХВАЛА

13.08.2019 року

Суддя Київського районного суду м.Одеси, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 ) про визнання права особистої приватної власності дружини,-

ВСТАНОВИВ:

06.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права особистої приватної власності дружини, в якому просить визнати право особистої приватної власності дружини за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Toyota Camry, чорного кольору реєстраційний номер НОМЕР_3 , визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48,3 кв.м

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, тому що її подано з порушенням вимог ст. 175, 177, ЦПК України, а саме:

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи позивачем у позові визначені сумою 5800 гривень, витрати на оцінку майна у розмірі 600 гривень рухоме майно та 1000 гривень нерухоме майно. Не зазначено з чого саме складається сума 5800 гривень з врахуванням ціни позову 891722,00 гривень. Однак позивачем надано суду квитанцію про сплату судового збору сумою 768,40 гривень.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем судовий збір сплачено не в повному обсязі, доказів, що він звільнений від сплати судового збору суду не надано. До позовної заяви додане клопотання про зменшення розміру судового збору до мінімальної суми, що сплачується за подання позову про визнання особистою власністю дружини. В обгрунтування вимог клопотання ОСОБА_1 посилається на те, що вона офіційно не працевлаштована, сама виховує сина, 2004 року народження, у зв`язку з чим, позивач не має матеріальної можливості сплатити судовий збір, тому просить зменшити їй розмір судового збору до мінімального судового збору.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України, підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог статей 81,83 ЦПК України покладається на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63-64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

При розгляді клопотання про зменшення розміру судового збору до мінімального, суддя не вбачає достатньо підстав для його задоволення, тобто заявником не доведено підстав, достатніх для зменшення розміру судового збору. Доказів на підтвердження відсутності коштів позивачем до позову не долучено, а лише саме посилання позивача на складне фінансове становище не може бути підставою для зменшення розміру судового збору.

Позивачем до клопотання не надано суду безспірних доказів на підтвердження майнового стану на дату звернення до суду з позовною заявою, а також обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, наявність виняткових випадків для застосування спеціальних заходів.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку підстав для зменшення розміру судового збору немає.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 768,40 грн. та не більше 9605 грн.

Відтак, враховуючи ту обставину, що позивачем у даній позовній заяві заявлено позовну вимогу майнового характеру з ціною позову в розмірі 891722,00 грн., тому позивачу необхідно надати документ, що підтверджує сплату судового збору в повному обсязі відповідно до заявлених позовних вимог в розмірі 1% ціни позову 8917,22 гривень.

Так позивачем сплачений судовий збір ( квитанція ( заявка на переказ коштів) №0.0. від 03.04.2019) сумою 768,40 гривень, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, про що свідчить відповідна виписка про їх зарахування ( ідентифікатор документу в Казначействі:116204796), а розмір судового збору становить 9605,00 гривень, то позивачу слід сплатити різницю між сумою судового збору та вже сплаченим нею судовим збором сумою 8148,82 гривень ( 8917,22- 768,40 ).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України якщо заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи необхідність усунення зазначених в ухвалі недоліків, суд вважає необхідним залишити позов без руху, надавши позивачу строк для усунення цих недоліків.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 ) про визнання права особистої приватної власності дружини - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у випадку неусунення зазначених в ухвалі недоліків, позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луняченко В. О.