Справа № 452/1622/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"23" липня 2019 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді - Галина В.П.

секретар - Задорожна В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в особі начальника Маланкевича Івана Михайловича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Дмитришин М.П. ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в особі начальника Маланкевича І.М. про визнання протиправним та скасування наказу, поновленні на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що він працював в Самбірському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства на посаді начальника збуту. 19.03.2018 року позивачу направлено письмове попередження про вивільнення посади начальника збуту, яку останній займав та про припинення трудового договору з 19.05.2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності штату на підставі наказу № 39 від 19.03.2018 року «Про скорочення штату працівників», акту про відмову від підпису від 19.03.2018 р., повідомлення про запропоновану посаду інженера збуту від 23.04.2018 року, акту від 03.2018 р. про відмову від запропонованої посади.

На думку позивача, відповідачем порушено умову щодо вивільнення працівників, а саме не проінформовано Державну службу зайнятості про вивільнення працівників.

Окрім того, відповідачем не було досліджено питання про переважне право залишення на роботі позивача, що є обов`язковою умовою при вивільненні працівників. В першу чергу роботодавець зобов`язаний проаналізувати, хто з працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці згідно ч.1 ст.42 КЗпП України. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, чи користується хтось переважним правом на залишення на роботі згідно ч.2. ст.42 КЗпП України.

Також відповідачем не було створено спеціальної комісії з розгляду питань щодо скорочення штатної чисельності працівників, яка повинна з`ясувати питання щодо необхідності скорочення штатної чисельності працівників, дослідити питання кваліфікації і продуктивності праці працівників і встановити хто має переважне право на залишення на посаді, а хто підлягає вивільненню. Лише після проведення зазначених дій роботодавець може переходити до наступних етапів: попередити працівників про наступне звільнення, запропонувати переведення на іншу роботу, отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівників та оформити наказ про звільнення.

Відповідачем не проведено жодних дій, щодо вирішення питання про те, чи мав позивач переважне право залишення на роботі, чи доцільним є скорочення штату працівників.

Позивач ставить під сумнів про наявність повноважень в начальника Самбірського ВУВКГ на проведення скорочення штату працівників, адже таке рішення приймається власником або уповноваженим органом управління. Самбірське ВУВКГ є комунальним підприємством, власником якого є Самбірська міська рада, і зміна чисельності штату працівників повинна узгоджуватись Самбірською міською радою, як власником комунального підприємства, а саме Самбірського ВУВКГ.

Одночасно з попередженням про звільнення, працівнику пропонується робота за відповідною професією, і тільки за відсутності такої роботи - інша робота, яка є на підприємстві. Працівнику пропонуються вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які відкриваються протягом двомісячного строку аж до дня фактичного звільнення.

Проте відповідачем запропоновано позивачу лише посаду інженера збуту, яка не відповідає його досвіду роботи, кваліфікації професії та спеціальності, що є грубим порушенням закону та не надано жодної інформації про те, чи була наявна вакантна посада на день звільнення позивача.

Також відповідачем не отримано згоду профспілки на звільнення.

Із врахуванням наведеного, просить суд задовольнити поданий ним позов у повному обсязі.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги, покликаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача Дмитришин М.П. заперечила проти позову згідно позиції викладеної у відзиві також підтримала поданий відзив. Основні аргументи з яких вони заперечують проти позову наступні.

Позивач - ОСОБА_1 працював у Самбірському виробничому управлінні водопровідно - каналізаційного господарства на посаді начальника збуту. 19.05.2018 року його звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначеному звільненню передували наступні події.

На Самбірському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства склався важкий фінансовий стан, роботодавцем прийнято наказ № 39 від 19 березня 2018 року «Про скорочення штату працівників» та вирішено скоротити штат працівників з 19 березня 2018 року.

На підставі вищезазначеного наказу внесено зміни до штатного розпису Самбірського ВУВКГ з 19 березня 2018 року, скоротивши одну штатну одиницю заступника начальника, одну штатну одиницю начальника збуту, дві штатні одиниці техніка-контролера, одна штатна одиниця начальника каналізаційної служби. Із даним наказом позивача ознайомлено 19.03.2018 року, та письмово попереджено, що трудовий договір з позивачем припинеться 19.05.2018 року. Однак, як вбачається у Акті про відмову від підпису від 19.03.2018 року, ОСОБА_1 відмовився від підпису про отримання письмового попередження, про що було складено даний акт.

Так, Відповідачем було запропоновано позивачу вакантні посади за відповідною професією та спеціальністю, а також ті, які б він міг зайняти з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду. Повідомленням № 38 від 23.04.2018 року позивачу було запропоновано вакантну посаду інженера відділу збуту. Однак, від запропонованої посади він відмовився, про що складено акт від 03.05.2018 року.

На підставі наказу №39 від 19.03.2018 року «Про скорочення штату працівників», письмове попередження про наступне вивільнення, Акту про відмову від підпису від 19.03.2018 р, повідомлення про запропоновану посаду інженера збуту від 23.04.2018 р., акту про відмову від запропонованої посади від 03.05.2018 року, 21 травня 2018 року начальником Самбірського ВУВКГ Маланкевичем І. М. видано наказ № 70 про звільнення з 21 травня 2018 року начальника збуту ОСОБА_1 у зв`язку із скороченії чисельності за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Доводи позивача про порушення відповідачем умови щодо вивільнення працівника, а саме, що не проінформовано Державну службу зайнятості про вивільнення працівника, вважають необгрунтованими та безпідставними.

Відповідно до Наказу Самбірського ВУВКГ №39 від 19.03.2018 року «Про скорочення штату працівників», внесено зміни до штатного розпису Самбірського ВУВКГ з 19 березня 2018 року, скоротивши одну штатну одиницю заступника начальника, одну штатну одиницю начальника збуту, дві штатні одиниці техніка-контролера, одна штатна одиниця начальника каналізаційної служби.

Сумарно, скорочення штату передбачало вивільнення 5 працівників, що не підпадає під критерії масового вивільнення працівників з ініціативи роботодавця, які визначені у статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", а відтак повідомлення Державни служби зайнятості не є обов`язковим.

Твердження позивача про те, що відповідачем не було досліджено питання про переважне право залишення його на роботі також є необґрунтованим.

Стаття 42 КЗпП України регулює питання переважного права на залишенні на роботі. Проте, в даному випадку зазначена норма не могла бути застосована з огляду на те, що переважне право на залишення на роботі має визначатися у випадку скорочення чисельності та штату працівників, які займають однакові посади.

Посада начальника збуту, яку займав позивач, була єдиною на підприємстві й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована, і у відповідача з огляду на це не було підстав для з`ясування у позивача переважного права на залишення на роботі.

Щодо необхідності створення спеціальної комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників, то оскільки вивільнення 5 працівників відповідно до Наказу №39 від 19.03.2018 р. не підпадає під критерії масового вивільнення працівників з ініціативи роботодавця, які визначені у статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", відтак створення спеціальної комісії з розгляду питань щодо скорочення штатної чисельності працівників, не обов`язковим у даному випадку.

Сумніви позивача про наявність повноважень в начальника Самбірського ВУВКГ на проведення скорочення штату працівників спростовується зазначенням повноважень начальника Самбірського ВУВКГ у Статуті даного комунального підприємства. Згідно п. 4.4 Статуту Самбірського ВУВКГ начальник господарства має право самостійно визначати структуру управління, встановлювати і затверджувати штати.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівник персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважені ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної службі зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Із повідомлення від 23.04.2018 року за № 38 виданого за підписом начальника Самбірського ВУВКГ Маланкевича І.М. відомо, що Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства пропонує ОСОБА_1 вакантну посаду інженера відділу збуту. ( а.с. 63).

Як вбачається із Акту від 03.05.2018 року, ОСОБА_1 відмовився від запропонованої йому посади. ( а.с. 62).

Із наказу № 39 від 19.03.2018 року Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, відомо про скорочення штату працівників у зв`язку з важким фінансовим станом керуючись п. 1 ст. 40 КЗпП України, внесено зміни до штатного розпису Самбірського ВУВКГ з 19 березня 2018 року, скоротивши одну штатну одиницю заступника начальника, одну штатну одиницю начальника збуту, дві штатні одиниці техніка-контролера, одна штатна одиниця начальника каналізаційної служби. ( а.с. 59).

Згідно письмового попередження від 19.03.2018 року, ОСОБА_1 повідомлено повідомлено про наступне вивільнення посади начальника збуту, яку він займав, про припинення трудового договору з 19.05.2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Доведено до відома про відсутність вакантних посад у штатному розписі. ( а.с. 60).

19 березня 2018 року о 14 год. 50 хв. ОСОБА_1 в кабінеті начальника управління був ознайомлений з письмовим попередженням від 19.03.2018 року про вивільнення посади начальника збуту, яку він займав; в присутності начальника управління інспектором відділу кадрів вказане письмове попередження було прочитане вголос та надане ОСОБА_1 , про від підпису про отримання письмового попередження останній відмовився. Наведене підтверджується актом від 19.03.2018 року. ( а.с. 61).

Із наказу № 70 від 21.05.2018 року Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, відомо про звільнення ОСОБА_1 - начальника збуту з 21 травня 2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності на підставі наказу № 39 від 19.03.2018 року «Про скорочення штату працівників», письмового попередження про наступне вивільнення, акту про відмову від підпису від 19.03.2018 року, повідомлення про запропоновану посаду інженера збуту від 23.04.2018 року, акту від 03.2018 року про відмову від запропонованої посади. ( а.с. 58).

Згідно штатного розкладу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 21 травня 2018 року, затвердженого начальником Маланкевичем І.М. 21 травня 2018 року, відомо які посади наявні в даному управлінні, кількість працюючих. ( а.с. 135-137).

Із протоколів засідань профспілкового комітету первинної профспілкової організації комунального підприємства «Самбірського ВУВКГ профспілкової організації спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України від 12.02.2019 року та від 21.03.2019 року відомо про прийняття рішень про дачу згоди на звільнення з роботи ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. ( а.с. 117, 126).

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язує з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України, підприємство, установа, організація, тобто роботодавець, має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.

У відповідності до Наказу Міністерства соціальної політики № 317 від 31.05.2018року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за № 989/23521 «Про затвердження форми звітності № 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці» та Порядку її подання» форма звітності № 4-ПН "Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці" (далі - інформація) заповнюється підприємствами, установами та організаціями у разі запланованого масового вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання. Інформація подається підприємствами, установами, організаціями не пізніше ніж за два місяці до вивільнення працівників до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) за місцем реєстрації як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Критерії масового вивільнення працівників з ініціативи роботодавця (одноразового або протягом трьох місяців), крім випадку ліквідації юридичної особи, визначені у статті 48 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», масовим вивільненням з ініціативи роботодавця (крім випадку ліквідації юридичної особи) є одноразове або протягом: 1) одного місяця: вивільнення 10 і більше працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 20 до 100 працівників; вивільнення 10 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 101 до 300 працівників; 2) трьох місяців - вивільнення 20 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації незалежно від чисельності працівників.

Відповідно до Наказу Самбірського ВУВКГ №39 від 19.03.2018 року «Про скорочення штату працівників» внесено зміни до штатного розпису Самбірського ВУВКГ з 19 березня 2018 року скоротивши одну штатну одиницю заступника начальника, одну штатну одиницю начальника збуту, дві штатні одиниці техніка-контролера, одна штатна одиниця начальника каналізаційної служби.

Сумарно, скорочення штату передбачало вивільнення 5 працівників, що не підпадає під критерії масового вивільнення працівників з ініціативи роботодавця, які визначені у статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", а відтак повідомлення Державну службу зайнятості не є обов`язковим.

Відповідно до п. 4 Наказу Міністерства соціальної політики № 317 від 31.05.2018р. зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 р. за №989/23521 «Про затвердження форми звітності № 4-ПН „Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці" та Порядку її подання» для вжиття заходів щодо запобігання різкому зростанню безробіття під час масового вивільнення працівників можуть утворюватися спеціальні комісії в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком утворення спеціальних комісій для вжиття заходів щодо запобігання різкому зростанню безробіття під час масового вивільнення працівників, що затверджено постановою КМУ від 22 квітня 2013 р., № 305, передбачено, що у разі масового вивільнення працівників з ініціативи роботодавця, передбаченого частиною першою статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", місцеві держадміністрації можуть утворювати комісії. Комісії утворюються розпорядженням голови місцевої держадміністрації, що видається на підставі інформації, поданої територіальними органами Служби.

Оскільки, вивільнення 5 працівників відповідно до Наказу №39 від 19.03.2018 року не підпадає під критерії масового вивільнення працівників з ініціативи роботодавця, які визначені у статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", а відтак створення спеціальної комісії з розгляду питань щодо скорочення штатної чисельності працівників, не є обов`язковим у даному випадку.

Згідно п. 4.4 Статуту Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (нова редакція) від 2012 року відомо, що начальник «Господарства» має право самостійно визначати структуру управління, встановлювати і затверджувати штати. ( а.с. 54-57).

Відповідно до ч. 1ст. 42 КзпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З наведеного вбачається, що переважне право на залишення на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності чи штату працівників, які займають однакові посади.

Враховуючи те, що стаття 42 КЗпП України встановлює переважне право на залишенії на роботі перед іншими працівниками, що підлягають вивільненню, то у даному випадку дане право не могло бути реалізоване, оскільки скороченню підлягала тільки одна посада начальника збуту із однієї існуючої.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладених у постанові від 05.03.2018 року в справі №757/35526/14-11, «Колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що не було порушене переважне право працівника на залишення на роботі при звільненні за скороченням штату передбачене частиною першою статті 42 КЗпП, оскільки цим правом наділені працівники, як займають однакові посади, а посада позивача як начальника управління була єдиною в цьому управлінні».

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 19 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів", судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню.

Враховуючи наведені обставини у сукупності суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позову, оскільки зібраними по справі доказами та враховуючи пояснення сторін, суд не вбачає підстав для задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в особі начальника Маланкевича Івана Михайловича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного рішення буде складено 29.07.2019 року.

Суддя