Справа №345/3423/19
Провадження № 2/345/1329/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2019 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Баран В.В., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.07.2018 р. вона купила у ОСОБА_2 житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі за № 4003. Після укладання договору купівлі продажу відповідач обіцяла знятися з реєстрації, однак до даного часу цього не зробила, а тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом та просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на житло житловий будинок АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач надала заяву, згідно якої просить розгляд справи провести без її участі , позовні вимоги підтримує повністю , просить позов задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 06.08.2019 року, однак у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

Враховуючи клопотання позивача, суд вважає можливим провести слухання справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.07.2018 року за реєстровим номером 4003 посвідченого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесюком П.В. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2018 р. (а.с.4,5)

Як вбачається із довідки № 653 від 08.07.2019 р., виданої виконкомом Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області , відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .( а.с.6)

Згідност.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно дост.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 та ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ст.. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,укладати інші не заборонені законом угоди.

Стаття 109 ЖК України визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно із положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник майна має право вимагати від осіб , які не є членами його сім`ї , а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника , у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК України у поєднанні зі ст. 64 цього ж кодексу , слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї , у тому числі у випадку втрати права власності власником , припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6- 709цс16).

Отже , підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно ст.. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи , які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення , а в разі відмовлення- підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що предметом спору є житловий будинок , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і який в цілому належить позивачу по справі згідно договору купілі продажу. Позивач просить захистити його права як власника відповідно до приписів ст. 391 ЦК України і зазначає, що реєстрація відповідача у вищевказаному житловому будинку створює для неї перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні її власністю , відповідач ні членом сім`ї відповідно до ст. 156 ЖК України, ні наймачем , ні якоюсь іншою особою, що мають право на користування житловим будинком не є.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №15 від 21.12.2012 р. "Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

За таких обставин, суд вважає, що обраний власником спосіб захисту відповідає об`єму його прав відповідно до ст. 321 ЦК України, а відповідач жодних правомочностей щодо житлового будинку (житла) уже не має.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок в АДРЕСА_1 є власністю позивача , а відповідач зареєстрована у житловому будинку без будь-яких законних підстав , то її слід визнати такою, що втратила право на житло .

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст. 64, 150,156,169 ЖК України, ст. ст. 316, 317,319,321, 383, 386, 391 ЦК України, , керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282, 352, 355 ЦПК України , суд,

В и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , а саме : житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий