Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 465/5984/15-ц

провадження № 61-30686св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Фортуна-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року у складі судді Мигаль Г. П. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» (далі - ПАТ «Фортуна-Банк») про визнання дій протиправними, стягнення нарахованих відсотків, відсотків на банківський вклад.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що відповідно до договорів банківського вкладу від 18 квітня 2013 року № 12м/840-596 та від 17 липня 2013 року № 12м/840-724 ОСОБА_1 передав, а відповідач прийняв в день укладення кожного з депозитів грошову суму вкладу в сумі 200,00 дол. США на умовах договорів строкового банківського вкладу. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року у справі № 565/1179/14-ц стягнуто з відповідача на користь позивача за кожним з депозитів: 10 584,66 дол. США за порушення умов повернення депозиту 1 та 1 216,50 дол. США за порушення умов повернення депозиту 2. Разом з тим це рішення виконане не було.

З урахуванням статті 1061 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини другої статті 625 ЦК України, ураховуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки Національного Банку України (далі - НБУ), а також 3 % річних за період з 22 вересня 2014 року до 23 грудня 2015 року в сумі 4 045,05 дол. США, з яких: 3 569,52 дол. США - заборгованість за відсотками за користування чужими коштами, 475,33 дол. США - 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у ПАТ «Фортуна-Банк» введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення банку з ринку, розпочато процедуру ліквідацію, стягнення коштів з ПАТ «Фортуна-Банк» можливо у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки цей спір підлягає вирішенню в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не шляхом стягнення цих коштів з неплатоспроможного банку.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2017 року, доповнивши касаційну скаргу у вересні 2017 року.

Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначаючи, що суди неповно з`ясували обставини справи, неправильно застосували норми чинного законодавства. Судами порушено порядок розгляду справи, судові рішення у справі № 565/1179/14-ц не виконані.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Заперечення на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону щодо законності та обґрунтованості.

Судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року стягнуто з ПАТ «Фортуна-Банк» на користь ОСОБА_1 10 584,66 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 158 558,21 грн, за депозитними договорами від 17 липня 2013 року № 12м/840-724 та від 18 квітня 2013 року № 12м/840-596. Зазначене рішення суду звернуто стягувачем до виконання.

Відповідно до інформації, наданої банком, кошти в сумі 158 558,21 грн (платіжне доручення від 20 січня 2015 року № 68/71) перераховані на рахунок ВДВС Подільського району м. Києва за реквізитами, зазначеними у листі ВДВС, для виплати ОСОБА_1 .

На підставі рішення Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 26 січня 2017 року № 55-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 січня 2017 року № 320 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Фортуна-банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», розпочато процедуру виведення ПАТ «Фортуна-Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць до 26 лютого 2017 року, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження адміністратора АТ «Фортуна-Банк» ОСОБА_3 на один місяць з 27 січня до 26 лютого 2017 року.

НБУ за пропозицією Фонду прийняв рішення від 21 лютого 2017 року № 89-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фортуна-Банк». Процедура ліквідації триватиме з 22 лютого 2017 року до 21 лютого 2019 року. Вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» оголошення про початок процедури ліквідації банку (оголошення опубліковано в газеті «Голос України» від 24 лютого 2017 року № 36 (6541).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. (стаття 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З урахуванням того, що на момент ухвалення рішення в ПАТ «Фортуна-банк» триває процедура ліквідації, діяльність банку та його відносини з вкладниками регламентується нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 січня 2016 року (провадження № 6-2001цс15) з моменту введення тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації банку неможливим є стягнення коштів вкладників у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з частиною другою статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою, ніж 200 000,00 грн.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Стаття 49 цього Закону передбачає, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію банку Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до частини четвертої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку регулюється статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки у ПАТ «Фортуна-Банк» введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення банку з ринку, розпочато процедуру ліквідації, стягнення коштів з ПАТ «Фортуна-Банк» можливо у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судами встановлено, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 виплачено суму вкладів (депозитів) та нарахованих за ними процентів у розмірі 158 558,21 грн.

Повернення інших коштів за вкладами, про які він зазначає у позові, підлягає вирішенню в порядку, визначеному вказаним вище Законом, а не шляхом стягнення цих коштів з неплатоспроможного банку, оскільки на момент ухвалення рішення у банку введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, суди правильно застосували норми матеріального закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустили порушення норм процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судових рішень, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів по суті спору.

При вирішенні спору суди попередніх інстанцій врахували правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 20 січня 2016 року (провадження № 6-2001цс15) та від 13 червня 2016 року (провадження № 6-1123цс16), відповідно до яких, якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який спосіб, ніж передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик