Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 761/29122/16-ц

провадження № 61-26111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Усика Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 104 889,77 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 27 серпня 2015 року вона позичила ОСОБА_3 за борговою розпискою 7 673,74 дол. США зі строком повернення коштів до 30 жовтня 2015 року. На день пред`явлення цього позову відповідач не повернув 4 079,66 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 102 461,23 грн. Крім того, позивач заявляла вимогу про стягнення 3 % річних від суми простроченого зобов`язання у розмірі 2 428,54 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у складі судді Притули Н. Г. позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27 серпня 2015 року у сумі 102 461,23 грн та 3 % річних у сумі 2 228,23 грн; стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 046,89 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав зобов`язання за договором позики та не повернув позивачу кошти, що є підставою для стягнення у судовому порядку заборгованості та 3 % річних від суми простроченого зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017 року заочне рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 позику, проте за борговою розпискою не зобов`язувався повертати кошти, оскільки таке зобов`язання взяв на себе ОСОБА_4 . Суд дійшов висновку, що сторони не укладали договір позики.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017 року та залишити в силі заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Шевченківського районного суду міста Києва.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У травні 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегію в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 підписав боргову розписку, чим підтвердив отримання коштів за договором позики та зобов`язання їх повернення. Відповідач повторно акцептував умови договору позики, оскільки частково повернув кошти.

Короткий зміст відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У запереченнях, поданих у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017 року - без змін, мотивуючи це тим, що розписка не визначає для нього зобов`язання щодо повернення коштів, тому не може бути підтвердженням укладення договору позики.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 серпня 2015 року ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_1 7 673,74 дол. США, що підтверджується борговою розпискою, яка підписана обома сторонами.

Зазначена розписка містить зобов`язання повернути ці кошти частинами: 3 594,08 дол. США до 15 вересня 2015 року та 4 079,66 дол. США до 30 жовтня 2015 року.

Спір, що виник у справі, стосується повернення позичальником другої частини позики у сумі 4 079,66 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Установивши, що сторони уклали у письмовій формі договір позики, який підтверджує факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 27 серпня 2015 року спірних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернута частина суми позики та 3 % річних від суми простроченого зобов`язання.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що сторони не уклали договору позики, оскільки розписка не містить зобов`язання ОСОБА_3 повернути позику, є помилковим і таким, що не відповідає встановленим обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не оспорював правову природу укладеного з ОСОБА_1 правочину і факт отримання ним коштів.

Зазначення у розписці про зобов`язання іншої особи повернути кошти позивачу, не є підставою для відмови у позові, оскільки суди встановили, що спірний договір позики є двостороннім, містить прізвище позичальника, ОСОБА_3 , та позикодавця, ОСОБА_1 , розмір позики, її гривневий еквівалент, дату отримання коштів, що свідчить про поворотний характер грошової суми, тому саме ОСОБА_3 відповідно до статті 1049 ЦК України повинен виконати зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Зазначене не суперечить висновкам Верховного Суду України, сформульованим у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 про те, що розписка на підтвердження боргового зобов`язання має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням її повернення, оскільки у цій справі суди встановили інші фактичні обставини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

У справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені повно.

Зважаючи на викладене, касаційну скаргу слід задовольнити, рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017 року - скасувати, заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року - залишити в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у Верховному Суді, у сумі 1 258,68 грн.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017 року скасувати.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року залишити в силі.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 258,68 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Сімоненко

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик