ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1237/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2019 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участю секретаря судового засідання Клисак Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційного Банку ''Приватбанк'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

26.12.2016 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до Петриківського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким просив стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2013 року у розмірі 13 392,80 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року заявлений позов було задоволено та стягнуто 15 270, 80 грн.

19.11.2018 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про перегляд вказаного судового рішення, яку ухвалою суду від 23.01.2019 року задоволено. Скасовано заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01березня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача у позовній заяві посилається на те, що 04.06.2013 року відповідач ОСОБА_1 уклав договір № б/н з позивачем та отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив зобов`язання, та станом на 31.10.2016 року має заборгованість 13 392,80 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 272,54 грн.; заборгованість за процентами у розмірі 8906,32 грн.; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3100,00 грн.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 613,94 грн.

Представник позивача Таран Р.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставі доданих доказів до справи.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, відповідач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 154).

У поданому відзиві від 06.05.2019 ОСОБА_1 зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження досягнення згоди щодо предмета договору та інших важливих умов, які підтверджують строки повернення кредиту, не ознайомлено його з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки договір не містить усіх істотних умов, вказаний договір не може вважатися укладеним, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те порушення строків виконання грошових зобов`язань не допускається, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі (а.с.150-151).

Також подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказав, що позивач звернувся до суду 26.12.2016, а заборгованість утворилась 04.07.2013, тому позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові (а.с. 153).

27.05.2019 представник позивача Гаренко Н.В. у відповіді на відзив стверджує, що банком надані докази, що підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань, з виписки з карткового рахунку, прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, отримав кредитну картку «Універсальна» та частково сплачував заборгованість за договором.

Відносно спливу строку позовної давності вказує, щодо повернення кредиту в повному обсязі потрібно рахувати зі спливом останнього дня місяця дії картки. Отже позивач звернувся до суду з позовом 13.12.2016, а строк дії картки до 04.2017, тобто в межах трьох річного строку (а.с.155-162).

Посилаючись на викладені обставини, просив відмовити відповідачу у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності та задовольнити позовні вимоги банку.

Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

04.06.2013 року між Публічним Акціонерним Товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні строків будь-яких платежів, передбачених договором більш на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Також відповідно до тарифів, у разі несвоєчасного погашення заборгованості, банк має право нараховувати пеню.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6. Умов, за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами банку», із розрахунку 360 календарних днів на рік.

Із заяви, підписаної ОСОБА_1 вбачається, що він ознайомлений та погоджується з Умовами надання вказаного споживчого кредиту.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 31.10.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість 13 392,80 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 272,54 грн.; заборгованість за процентами у розмірі 8906,32 грн.; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3100,00 грн.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 613,94 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, між тим позичальник ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується наданим Банком розрахунком заборгованості та Випискою за кредитною карткою № НОМЕР_1 за період з 04.06.2013 по 24.11.2018

Разом із тим, на думку суду, позовні вимоги про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню, з огляду на викладене.

Суд вважає, що банк збільшив розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства.

З розрахунку позивача вбачається, що розмір ставки для нарахування процентів збільшено з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних.

Відповідно до ч.1 ст. 1056-1ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч. 3 цієї ст. 1056-1ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною ч. 4 ст. 1056-1ЦК України передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази погодження з відповідачем збільшення процентної ставки.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути проценти виходячи з 30,00% річних нараховані згідно розрахунку позивача за період з 24 жовтня 2013 року по 29 листопада 2013 року, тобто за 37 днів, складає 49 грн. 86 коп.; за період з 16 січня 2014 року по 01 вересня 2014 року, за 228 днів, складає 1 628 грн. 30 коп., що узгоджується з розрахунком.

Крім того, підлягають стягненню проценти, нараховані виходячи з 30,00% річних на суму заборгованості за кредитом 272 грн. 54 коп. за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2016 року, тобто за 792 дні, що складає 179 грн. 87 коп. (272 грн. 54 коп. х 30.00% : 100:360 х 792), а всього становить 2 130, 57 коп.

Разом з цим вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії в розмірі 3100 грн., а також штрафів, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 613,94 грн. - штраф (процентна складова), то суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», наданої суду банком, (кредитна карта № НОМЕР_1 ) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості розраховується у відсотках від простроченої заборгованості. Комісія, в свою чергу, нараховується за послуги надані банком клієнту, тобто обслуговування (зняття готівки в банкоматах, за отримання балансу на чек в банкоматах, безготівкові платежі в системі «Приват 24») у встановленому розмірі (а.с.6). Таким чином пеня та комісія є різними видами заборгованості.

Проте стягнення суми в якій об`єднано пеня та комісія в даному випадку не може бути застосовано, оскільки за кожний із цих вимог нараховуються окремо відповідні суми, позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та не обґрунтована зазначена сума.

З огляду на вимогу позивача про стягнення пені (разом із комісією) та штрафів: фіксованої частини і процентної складової, це за правилами застосування цивільно-правової відповідальності є подвійним її застосуванням за одне і те саме порушення, що заборонено статтеюі 61 Конституції України та відповідає правовим позиціям висловленим Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року N 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року N 6-1374цс17.

Позивач під час розгляду справи свої позовні вимоги не уточнював та не надав відповідного окремого розрахунку по пені і комісії, а тому з урахуванням принципу диспозитивності та права саме сторони правочину визначати той чи інший вид санкції за порушення договору, у зв`язку з чим в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

З огляду на викладене з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ''Приватбанк'' слід стягнути заборгованість у сумі 2 403, 11 грн., яка складається із наступного: 272,54 грн. - тіло кредиту, 2 130, 57 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом.

Між тим, відповідачем суду надано копію довідки № 13.37-34/457 від 30.01.2019 виданої Петриківським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про примусове виконання виконавчого листа № 2/0187/3/17 від 23.05.2017 року виданого Петриківським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 15 270,80 грн., з якої слідує, що з ОСОБА_1 вже стягнуто борг в розмірі 3 541,13 грн. на користь банку (а.с. 152).

Таким чином судом встановлено, що заборгованість було стягнуто в примусовому порядку на користь банку за цим же спірним кредитним договором від 04.06.2013 року.

Частиною 1 ст. 61Конституції України визначено, що «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення».

Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності суд приходить до висновку, що сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 2 403, 11 грн., яка складається з тіла кредиту та відсотків, однак враховуючи те, що з останнього вже стягнуто в примусовому порядку суму боргу в розмірі 3 541,13 грн. за кредитним договором від 04.06.2013 року, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н 04.06.2013 , отримав картку № НОМЕР_1 термін дії якої становить до 04.2017 року (а.с. 79).

Отже строк дії карти ОСОБА_1 закінчився в квітні 2017 року, позивач звернувся до суду з позовом 26.12.2016 року, тобто в межах строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом, тому суд приходить до висновку, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності необхідно відмовити.

Вирішуючи питання в порядку ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 257, 549, 610-611, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 61 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ''Приватбанк'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.06.2013 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: І. М. Іщенко