Ухвала

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 203/5675/12

провадження № 61-13336ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: старший державний виконавець Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бараболя Надія Анатоліївна, Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Вінницької обласної дирекції Акціонерного банка «Укргазбанк»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 березня 2019 року у складі судді Галкіної І. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2019 року у складі колегії суддів Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - державного виконавця) Бараболі Н. А. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 57235308 та скасування постанови від 19 вересня 2018 року про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Скаргу мотивував тим, що постановою державного виконавця Бараболі Н. А. відкрито виконавче провадження № 57235308 на підставі заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») від 17 вересня 2018 року. При цьому, державним виконавцем вирішено звернути стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки - земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 , однак, згідно реєстру речових прав, ОСОБА_1 не належить жодної земельної ділянки.

Заявник зазначав також, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено при наявності постанови державного виконавця Матвієнко М. Л. про відмову у відкритті виконавчого провадження за цим же виконавчим документом, і ця постанова ніким не скасована, а нових підстав для відкриття виконавчого провадження не було.

Також, постанова про відкриття виконавчого провадження всупереч вимогам закону про строки її направлення, направлена боржнику не вчасно, і вони не містять ні вихідного реєстраційного номеру, ні ідентифікатора доступу до виконавчого провадження, що обмежує його права, як сторони виконавчого провадження.

Крім того, кожний наступний раз, коли відкривались нові виконавчі провадження, рішенням державних виконавців стягувався виконавчий збір, і стягнення кілька разів виконавчого збору є неприпустимим.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2019 року, у задоволенні скарги відмовлено. Скасовано зупинення стягнення за виконавчим листом № 203/5675/12, виданим Вінницьким районним судом Вінницької області 18 вересня 2013 року, накладеного ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року.

ОСОБА_1 у липні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 березня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2019 року у вищевказаній справі, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просять скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2019 року вищевказану касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 26 серпня 2019 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема запропоновано скаржнику надати докази на підтвердження сплати судового збору, надати уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням повного найменування інших учасників справи та надіслати копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

У серпні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору у розмірі 384,20 грн, уточнена касаційна скарга з копіями відповідно до кількості учасників.

Таким чином, недоліки касаційної скарги ОСОБА_1 усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскаржувана постанова головного державного виконавця Бараболі Н. А. від 19 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 57235308 відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суди обґрунтовано врахували, що порушення строку винесення постанови в один день не може вважатися порушенням прав боржника, оскільки такі дії державного виконавця спрямовані на виконання судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець зобов`язана була повернути виконавчий лист без прийняття його до виконання, як такий що не відповідає нормам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм законодавства України та не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Відповідно до пунктів 1-7 частини першої, частини третьої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачу документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особо із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Підстав вважати, що поданий на примусове виконання виконавчий документ не відповідає вимогам частини першої, частини третьої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» немає.

Зважаючи на те, що державний виконавець наділений повноваженнями, які передбачають повне виконання рішення суду, відсутність у виконавчому документі інформації, що міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним не може бути підставою для повернення виконавчого документа.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бараболі Надії Анатоліївни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови, заінтересовані особи: Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції Акціонерного банка «Укргазбанк», за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 березня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик