Справа № 462/2989/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/1597/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Львів

Справа № 462/2989/16-ц

Провадження № 22-ц/811/1597/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

за участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області

на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 10 квітня 2019 року в складі судді Гедз Б.М.

у справі

за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Макухіної І.В.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ Макухіної І.В, скасувати постанову від 12.11.2018 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 490252 та зобов`язати державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ Макухіну І.В. повністю виконати рішення суду від 15.05.2018 р. по демонтажу окремого входу у кв. АДРЕСА_1 самочинно влаштованого на місці віконного прорізу у приміщенні кухні з відновленням віконного прорізу.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 квітня 2019 року скаргу задоволено повністю.

Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ Макухіної І.В. про закінчення виконавчого провадження від 12.11.2018 р. ВП № 54490252.

Зобов`язано головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ Макухіну І.В виконати рішеня суду від 15.05.2018 року в повному обсязі.

Дану ухвалу оскаржив Залізничний ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області,подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що судом прийняті невідповідні висновки обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що привело до неправильного рішення.

Вказує, що висновок суду про те, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2018 року, яким зобов`язано ОСОБА_3 демонтувати окремий вхід у квартиру АДРЕСА_1 , самочинно влаштований на місці віконного прорізу у приміщенні кухні з відновленням віконного прорізу виконано частково є незрозумілим.

Посилається на п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Вказує, що враховуючи, що спосіб виконання рішення чітко встановлений виконавчим документом, а саме: «зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати окремий вхід у квартиру АДРЕСА_1 , самочинно влаштований на місці віконного прорізу у приміщенні кухні з відновленням віконного прорізу», державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання рішення суду та здійснено демонтаж залученим постановою державного виконавця ФОП ОСОБА_4 , виключно передбачений резолютивною частиною рішення, що підтверджується актом державного виконавця від 02.11.2018 року, у зв`язку з чим12.11.2018 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 квітня 2019 рокускасувати та постановити нову, якою у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2018 р. зобов`язано ОСОБА_3 демонтувати окремий вхід у квартиру АДРЕСА_1 самочинно влаштований на місці віконного прорізу у приміщенні кухні з відновленням віконного прорізу.

На підставі рішення суду видано виконавчий лист № 462/2989/16 ц.

Актом державного виконавця від 02.11.2018 р., складеним в присутності головного державного виконавця, стягувача, представника стягувача ОСОБА_2 , понятих, головного інженера ЛКП, представника Залізничного ВП, ДОП Залізничного ВУГУ НП у Л/о підтверджено, що двері демонтовано, відновлено віконний проріз та вмонтовано вікно.

12.11.2018 р. головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2018 р., яким зобов`язано ОСОБА_3 демонтувати окремий вхід у квартиру АДРЕСА_1 самочинно влаштований на місці віконного прорізу у приміщенні кухні з відновленням віконного прорізу виконано частково, оскільки демонтовано лише двірний отвір та відновлено віконний проріз із розміщенням у ньому вікна, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Як вбачається х виконавчого листа №462/2989/16-ц, виданого Залізничним районним судом м.Львова від 02 листопада 2016 року, суд вирішив : Зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати окремий вхід у квартиру АДРЕСА_1 , самочинно влаштований на місці віконного прорізу у приміщенні кухні з відновленням віконного прорізу. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Державним виконавцем 02.11.2018 року було складено акт про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1.5.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події:

а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт;

б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції;

в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються);

г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта;

ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Акт державного виконавця від 02.11.2018 року підписано ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_5 отримав копію акту та жодних заперечень ними в акті не зазначено, що свідчить про згоду зазначених осіб з вказаним актом.

Актом №414 комісії в складі майстрів ЛКП «Граніт» від 07.11.2018 року засвідчено , що при обстеженні кв. АДРЕСА_1 було встановлено, що ОСОБА_3 розбила замурований віконний отвір та замінила його на дверний отвір.

Вказані дії ОСОБА_3 було вчинено після закінчення виконавчого провадження та не можуть свідчити про невиконання державним виконавцем рішення суду в повному обсязі.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець діяв згідно з вимогами цивільно-процесуального законодавства, ЗУ «Про виконавче провадження», керувався інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.11.2018 р. ВП № 54490252 не вбачає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції всупереч положень ст. 263 ЦПК України не з`ясував зазначених обставин та положень закону, а доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та є підставними, тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 10 квітня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Макухіної І.В.- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді