КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9584/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Мостової Г.І., Музичко С.Г.,

при секретарі Голопапи Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича, заінтересовані особи: акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Центр юридичних послуг, санкції та банкрутства»,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Піхур О.В.,-

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року у задоволенні названої скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, та задовольнити скаргу в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник приватного виконавця Бандоли О.О. проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець Бандола О.О. діяв в межах наданих йому законом повноважень, та у спосіб, передбачений законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 761/31283/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 31 075,61 доларів США, 7 633,28 грн; витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Постановою від 02 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження.

08 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бандолою О.О. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постановою описано та накладено арешт на майно: нежилі приміщення з № 1 по № 17 (групи приміщень), загальною площею 271 кв.м., що розташовані в п`яти поверховому, цегляному будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з: І поверх (приміщення з № 1 по № 13), площею 174 кв.м., приміщення за призначенням: 1 підсобна 54 кв.м., 2 основна 42,6 кв.м., 3 с/вузол 1,2 кв.м., 4 підсобна 5,6 кв.м., 5 підсобна 11,2 кв.м., 6 с/вузол 2,6 кв.м., 7 підсобна 3,6 кв.м., 8 підсобна 11,1 кв.м., 9 підсобна 4,2 кв.м., 10 туалет 1,5 кв.м., 11 основна 14,4 кв.м., 12 шафа 1,5 кв.м., 13 основна 21,9 кв.м.; підвал (приміщення з № 14 по № 17), площею 97 кв.м., приміщення за призначенням: 14 сходи 5,4 кв.м., 15 підсобна 42,6 кв.м., 16 підсобна 42,6 кв.м., 17 сходи 6,4 кв.м., що належать боржнику ОСОБА_1

Постановою призначено відповідальним зберігачем товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Центр юридичних послуг, санкції та банкрутства».

Обґрунтовуючи подану скаргу ОСОБА_1 зазначив, що постанова приватного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника є незаконною та протиправною, оскільки ст. 11 «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженою Наказом міністерства юстиції від 02 квітня 2012 року передбачено, що іншій особі (не боржнику) майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання. Утім, боржник своєї відмови від прийняття майна на зберігання не надавав, судовим рішенням не визначено особу, якій необхідно передати майно на зберігання. Крім того, оскаржувана постанова винесена приватним виконавцем після спливу більш ніж двох місяців з часу відкриття виконавчого провадження, що є порушенням ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження». Також скаржник зазначив, що всупереч положенням ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець під час відкриття провадження не наклав арешт на майно боржника, про яке зазначив стягувач у заяві від 30 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно положень ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Згідно п. 11 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції врахував вищенаведені вимоги законодавства, та дійшов обґрунтованого висновку про залишення її без задоволення.

Так, суд правильно вважав, що доводи скаржника про порушення виконавцем п. 11 Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 є безпідставними, оскільки зазначений пункт інструкції застосовується при виконанні рішення суду про забезпечення позову. Тоді як постанова виконавця від 08 червня 2018 року винесена з приводу рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості.

Доводи скарги про те, що в порушення вимог ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем було накладено арешт на майно боржника після спливу більш ніж двох місяців з часу відкриття виконавчого провадження, а також виконавцем порушені вимоги статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів не приймає, оскільки частково арешт виконавцем було накладено на нежитлові приміщення та земельну ділянку при відкритті виконавчого провадження, а на решту нерухомого майна приватний виконавець наклав арешт після отримання даних про наявність майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Посилання скаржника на відсутність договору зберігання, укладеного між приватним виконавцем та ТОВ «Юридична компанія «Центр юридичних послуг, санкції та банкрутства», колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи містять такий договір, який укладений 08 червня 2018 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 10 квітня 2019 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Г.І. Мостова

С.Г. Музичко