Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 759/4245/15-ц

провадження № 61-26376св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Лесько А. О.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у складі судді Войтенко Ю. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року у складі суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Гаращенко Д. Р.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою, посилаючись на те, що вони у встановленому порядку вселені в квартиру АДРЕСА_1 , проте відповідачі створюють перешкоди у користуванні цією квартирою (змінили вхідні двері та замки).

Враховуючи викладене, просили вселити їх в квартиру АДРЕСА_1 , встановити порядок користування квартирою, зобов`язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 був вписаний в ордер на спірну квартиру, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. В подальшому ОСОБА_3 з 20 вересня 2001 року було зареєстровано у вказаній квартирі. Ордер в установленому законом порядку недійсним не визнавався. Судового рішення про визнання позивачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, яке б було чинним на момент розгляду справи суду не надано. Щодо поважності причин не проживання, суд вважає встановленим неприязні відносини між сторонами, та з огляду на оскарження позивачем заочного рішення, наявності заяв до правоохоронних органів з обох сторін, відсутність судового рішення про припинення права користувачів на користування спірною квартирою, визнання відповідачами факту неможливості проживання разом з позивачами, про що зазначено у їх запереченнях на позовну заяву, відсутність згоди на мирне врегулювання спору, запропоноване позивачем в судовому засіданні, тому причини непроживання позивачів у спірній квартирі є поважними. Щодо позовної вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою, слід зазначити, що позивачі в своєму позові зазначили про неможливість складення плану спірної квартири через неможливість потрапляння до спірної квартири. При цьому, жодних клопотань про витребування відповідних документів направлено не було. За таких обставин, суд вважає неможливим встановити порядок користування спірною квартирою за відсутності конкретних позовних вимог щодо вказаного розподілу та відсутності достовірних даних відносно технічних характеристик спірної квартири. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині встановлення порядку користування задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні всіма кімнатами спірної квартири та приміщеннями загального користування, суд дійшов до висновку про задоволення позовної вимоги про вселення, фактично, порушене право позивача вже було відновлено, про інші випадки порушення права позивача в позовній заяві не зазначено, відповідно, вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивовано тим, що, встановивши, що ОСОБА_2 зазначений в ордері на отримання житла і зареєстрований за вказаною адресою, а ОСОБА_3 вселена як член сім`ї наймача і також зареєстрована за вищевказаною адресою, тобто позивачі набули рівних із відповідачами прав користування спірною квартирою, а останніми створюються перешкоди у користуванні квартирою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вселення позивачів до спірної квартири.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 був вселений до квартири на підставі рішення суду, що не є добровільною згодою всіх повнолітніх членів сім`ї на вселення. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у спарві до розгляду її позову про визнання позивачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

(2) Позиція позивачів

У запереченні на касаційну скаргу позивачі зазначають, що він зазначений в ордері на отримання житла і зареєстрований за вказаною адресою, а ОСОБА_3 вселена як член сім`ї наймача і також зареєстрована за вищевказаною адресою, а тому доводи касаційної скарги безпідставні.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що 05 листопада 1987 року ОСОБА_5 виданий ордер № 6357 серії Б на право зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 а для проживання її сім`ї у складі чотирьох осіб: ОСОБА_5 , чоловік - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_4 .

За вищевказаною адресою зареєстровані і проживають: ОСОБА_1 з 31 березня 1988 року, її донька ОСОБА_4 з 01 квітня 1993 року, її син ОСОБА_2 з 12 серпня 1993 року, донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з 20 вересня 2001 року та онука ОСОБА_5 - ОСОБА_6 з 05 квітня 2012 року. Квартира не приватизована.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вселено до вищевказаної квартири. Про виконання цього рішення виконавчою службою складений акт від 24 вересня 2003 року.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою, скасовано ухвалою цього ж суду від 02 червня 2016 року.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За змістом частин 1, 2 статті 58 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За статтею 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Встановивши, що ОСОБА_2 зазначений в ордері на отримання житла і зареєстрований за вказаною адресою, тобто вселений до квартири як член сім`ї наймача та не втратив права на користування квартирою у встановленому законом порядку, а ОСОБА_3 вселена як неповнолітня дитина члена сім`ї наймача і також зареєстрована за вищевказаною адресою, тобто позивачі набули рівних із відповідачами прав користування спірною квартирою, а останніми створюються перешкоди у користуванні квартирою, суди дійшли обґрунтованого висновку про вселення позивачів до спірної квартири.

Факт наявності між сторонами конфліктних відносин, створення відповідачами перешкод для проживання позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі суди встановили із доказів, яким надана належна оцінка, суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений процесуальної моживості надавати оцінку зібраним у справі доказам.

Щодо посилань у касаційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду її позову про визнання позивачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, вказані обставини не становлять підставу скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки рішення суду у справі про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є самостійним юридичним фактом, що впливає на житлові права позивачів.

З урахуванням викладеного, підстави для скасування судових рішень у справі відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

А. О. Лесько