Справа № 562/913/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Мичка І.М., при секретарі Дацишиній Р.В., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою,що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстрований її син ОСОБА_2 , який не проживає у вказаному будинку, тому у неї виникають проблеми з оплатою комунальних послуг, а саме субсидії. Просить усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. Вважає,що пред`явлення позову є належним способом захисту її порушених прав.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просивла задоволити з підстав, зазначених у позові. Зокрема зазначила, що син відповідач у справі не приймає участі в утриманні будинку проживає зі своєю сім`єю у м.Здолбунові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та зазначив, що позивач змінила замки до будинку і він може потрапити до будинку лише тоді, коли ОСОБА_1 відкриває йому двері. Він неодноразово звертався до позивача про надання йому ключів від будинку, доводи позивача що він не проживає понад рік є надуманими.

В судовому засіданні свідки позивача- ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повідомили, що ОСОБА_2 тривалий час не бачили в будинку за адресою: АДРЕСА_1 однак при проведенні весняно польових робіт та жнив він допомагає матері та користується житлом.

В судовому засіданні свідки відповідача- ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 повідомили, що ОСОБА_13 чиняться перешкоди ОСОБА_2 в користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає в м. Здолбунів з цивільною дружиною, з якою не може проживати за адресою: АДРЕСА_1 , так як вона здійснює догляд за свєю матір`ю особою пристарілого віку, яка є хворою та лежачою.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва на нерухоме майно від 17.02.2004 року.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно .

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до відповіді на запит Головному управлінню ДМС України в Рівненській області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак як зазначає позивач, із 2008 року її син не проживає у належному їй на праві власності житловому будинку.

На підтвердження вказаного факту, позивач в якості доказів подала акти про не проживання особи за місцем реєстрації від 28.01.2019 року та 18.02.2019 року.

У даному випадку слід зауважити, що вказані акти не містить інформації на яку посилається позивач, а саме те, що відповідач не проживає у вказаному житловому будинку з 2009 року, тому що акти складені в січні, лютому 2019 року і є неможливим встановити тривалість непроживання відповідача у житловому будинку без поважних причин за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, ні з матеріалів справи ні в ході судового розгляду не здобуто доказів того, що відповідач не цікавиться спірним житловим будинком та що не проживає у ньому без поважних причин.

Відповідно до ст. ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло.

У Рішенні Європейського суду з прав людини Кривіцька та Кривіцький проти України (№8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Встановлено, що відповідач зареєстрований в у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 без порушення встановленого законом порядку зі згоди власника будинку.

Відповідач підтвердив у судовому засіданні, що змушений проживати з цивільною дружиною та дитиною за іншою адресою, так як немає можливості проживати за адресою: АДРЕСА_1 , так як дружина здійснює догляд за пристарілою матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Отже, на підставі зібраних доказів судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з поважних причин, які не спростовані позивачем у будь який спосіб. Судом також встановлено,що відповідач приймає участь в утриманні житла у якому він зареєстрований тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, в разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Повне рішення суду складено 20 серпня 2019 року.