Постанова

Іменем України

22 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 591/3115/16-ц

провадження № 61-23387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач -1 за первинним позовом (третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач-2 за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми у складі судді Бурда Б. В. від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Бойка В. Б. від 23 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»(далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов останньому надано кредит розмірі 37 000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 9,50 % річних і строком до 14 червня 2028 року.

22 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої пункт 2.1 договору щодо забезпечення виконання зобов`язання викладено у новій редакції. 13 лютого 2009 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінений кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 14 червня 2033 року, змінений графік погашення кредиту.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №120790 від 15 червня 2007 року, а 13 лютого 2009 року укладено додаткову угоду №1 відповідно до умов якої, поручитель погодилася забезпечувати змінене основне зобов`язання в частині збільшення терміну повернення кредиту та графіку його щомісячного погашення. ОСОБА_2 зобов`язалась солідарно відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Посилаючись на те, що відповідачами належним чином не виконаються свої зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 13 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 27 373,46 доларів США, з яких: 25 102,95 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з вересня 2015 року - 1 167,60 доларів США; 2 270,51 доларів США - заборгованість за процентами; 4 247 грн 61 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 7 457 грн 31 коп. - пеня за прострочення сплати процентів, банк просив стягнути з останніх 27 373,46 доларів США та 11 704 грн 92 коп.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання поруки за договором поруки №120790 від 15 червня 2007 року такою, що припинена, посилаючись на те, що банк в односторонньому порядку збільшував відсоткову ставку з 9,50 % річних до 19,00 % річних на прострочену суму заборгованості, тоді як пунктом 2.1. договору поруки визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови договору кредиту з позичальником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Зазначала, що їй як поручителю листів про підвищення розміру відсотків не направлялося.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 27 373,46 доларів США та 11 704 грн 92 коп. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_2. за договором поруки № 120790 від 15 червня 2007 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягуючи кредитну заборгованість з ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність простроченої заборгованості за користуванням кредитними коштами. Відмовляючи у задоволенні первісного позову щодо стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_3. та задовольняючи її зустрічний позов щодо визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення пункту 2.1. договору поруки, без укладання додаткової угоди, 31 грудня 2009 року кредитор без згоди поручителя вперше змінив умови основного договору з боржником, а потім збільшував відсоткову ставку у певні періоди з 9,50%, визначених пунктом 1.3.1 кредитного договору, до 19,00%, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні первинного позову банку до поручителя та задоволенні її зустрічного позову про припинення поруки.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 591/3115/16-ц і витребувано її з Зарічного районного суду м. Суми.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року зупинено виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року в частині стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 551 грн 20 коп. до закінчення касаційного провадження у справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

05 травня 2018 року справу № 591/3115/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу № 591/3115/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення його позову до поручителя про стягнення заборгованості та її позову до банку про припинення поруки, а також скасувати ухвалу апеляційного суду, передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідно до умов зобов`язання, яке зафіксоване та виникло на підставі кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами підлягає перегляду протягом кожного наступного місяця кредитування в порядку встановленому договором. 13 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1, за якою остання надала згоду на забезпечення зміненого зобов`язання, а також договір поруки був доповнений п.1.6, відповідно до якого «сторони ознайомлені з усіма умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов`язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов`язання. Сторони підтверджують, що згідно цього договору забезпечуються також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який можу бути змінено відповідно до умов вищевказаних договору(ів), що обумовлюють основне зобов`язання». Тобто, в даному випадку зобов`язанням поручителя ОСОБА_2 . є зобов`язанням відповідати за можливе неналежне виконання всіх зобов`язань позичальника ОСОБА_1 на умовах, визначених кредитним договором, в тому числі, й на тій умові, що процентна ставка за кредитним договором підлягає перегляду в порядку встановленим договором протягом кожного наступного місяця кредитування згідно пунктами 1.3.1, 9.2 кредитного договору.

Рішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному порядку ПАТ «УкрСиббанк» лише у частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя та задоволення її зустрічного позову про припинення поруки, тому в частині стягнення на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 27 373,46 доларів США та 11 704 грн 92 коп. рішення не оскаржено і не є предметом перегляду (ст. 400 ЦПК України).

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 15 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого останньому банком були надані грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 37 000,00 доларів США на строк до 14 червня 2028 року зі сплатою 9,50 % річних за користування кредитом.

Забезпеченням повного та своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до пункту 2.1 укладеного кредитного договору виступала іпотека квартири АДРЕСА_1 та порука ОСОБА_2

Додатковою угодою № 1 від 22 травня 2008 року були внесені зміни до пункту 2.1 кредитного договору та визначено, що даний договір забезпечений іпотекою квартири АДРЕСА_2 та порукою ОСОБА_2

Додатковою угодою № 2 від 13 лютого 2009 року був змінений кінцевий строк повернення кредиту на 14 червня 2033 року та погоджений новий графік чергових платежів.

Пунктом 1.3.1. кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 9,50 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентів ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 даного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому пунктом 9.2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

У пункті 9.2 цього договору сторони погодили умови зміни процентної ставки за користування кредитом протягом дії договору, а саме встановлена процедура збільшення процентної ставки - банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки у сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення останньому поштою відповідного рекомендованого листа. Про збільшення процентної ставки банк, протягом 14 днів з дати її збільшення повідомляє позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення за вказаною адресою позичальника і у такому повідомленні зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки.

У разі незгоди із встановленим згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою.

Отже, умови кредитного договору передбачили процедуру введення змін розміру процентної ставки за користування кредитом та порядок її застосування.

Також встановлено, що на забезпечення вказаного зобов`язання позичальника за кредитним договором, ОСОБА_2 уклала з банком договір поруки № 120790.

13 лютого 2009 року до вказаного договору поруки було внесені змінити додатковою угодою № 1 та змінений кінцевий строк погашення кредиту на 14 червня 2033 року.

Пунктом 2.1. договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, повідомленнями, та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення змін.

Згідно пункту 3.1. договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Умовами договору поруки строк її дії визначений не був, а у пункті 3.1 договору поруки зазначено, що договір поруки діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором.

У зв`язку з одруженням ОСОБА_2 змінила прізвище на «Крафт».

Також судами з наданої банком довідки-розрахунку заборгованості за кредитом установлено, що з 31 грудня 2009 року банк почав нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі 19 %, зокрема - 31 грудня 2009 року, 29 січня 2010 року, 30 червня 2010 року, 31 серпня 2010 року, 30 вересня 2010 року, 29 жовтня 2010 року, 31 грудня 2010 року, 30 червня 2011 року, 29 липня 2011 року, 31 серпня 2011 року, 30 вересня 2011 року, 31 жовтня 2011 року, 30 листопада 2011 року, 30 грудня 2011 року, 31 січня 2012 року, 30 березня 2012 року, 28 квітня 2012 року, 31 травня 2012 року, 27 червня 2012 року, 31 липня 2012 року, 31 серпня 2012 року тощо.

Доказів направлення банком відповідного рекомендованого листа позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення, а саме з 9,5% річних установлених договором до 19,00 % річних, матеріали справи не містять.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

З огляду на викладене поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, вбачається, що банком застосовувалася процентна ставка за користування кредитом 9,5 % та 19 %.

При цьому пунктом 2.1 укладеного між банком та ОСОБА_2 договору поруки передбачено, що банк не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшився б обсяг відповідальності поручителя.

Доказів направлення банком відповідного рекомендованого листа поручителю ОСОБА_2 не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення, а саме з 9,5% річних установлених договором до 19,00 % річних, матеріали справи не містять.

Встановивши дійсні обставини справи на підставі досліджених доказів, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що нарахування до сплати збільшених сум процентної ставки за користування кредитом, починаючи з 31 грудня 2009 року, вказують на збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, оскільки укладеною з поручителем 13 лютого 2009 року додатковою угодою №1 до договору поруки були внесені зміни щодо кінцевого строку виконання основного зобов`язання з 14 червня 2028 року на 14 червня 2033 року та до графіку погашення кредиту із застосування процентної ставки, яка діяла на час підписання поручителем цього додатку № 1, а саме з урахуванням процентної ставки в розмірі 9,5 %.

Таким чином суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України і правильно відмовили у задоволенні позову до поручителя.

Аргументи касаційної скарги про те, що поручитель ОСОБА_2 була зобов`язана відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх його існуючих зобов`язань за кредитним договором, а також тих, що можуть виникнути у майбутньому, не спростовують висновків судів попередніх інстанції, які обґрунтовано виходили з того, що порука є припиненою на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позову банку до поручителя про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_2 про припинення поруки - без змін, оскільки судами в цій частині правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року в частині стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 551 грн 20 коп.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року в частині вирішення первинного позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, залишити без змін.

Поновити виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 551 грн 20 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська