Справа № 183/5280/19
№ 2/183/3117/19

У Х В А Л А
Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецький Д.І. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту отримання травми,
29 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду дніпропетровської області з позовом в порядку позовного провадження до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту отримання травми.
У відкритті провадження належить відмовити, з наступного.
Статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 1 статті 256 ЦПК України визначений вичерпний перелік фактів, що встановлюються в судовому порядку, а частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно статті 258 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в порядку позовного провадження, просить суд визнати факт, що має юридичне значення, а саме, що тілесні ушкодження, отримані ним під час проходження служби у Збройних силах України в період участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що зафіксовані у Свідоцтві про хворобу № 676, затвердженим постановою Військово-лікарської комісії Південного регіону від 24.03.16 р. № 531 є травмою.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011- ХІІ (далі Закон № 2011- ХІІ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011- ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
У відповідності до правових позицій, викладених в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного суду №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.
Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.
Таким чином, з наведеного вбачається, що для підтвердження факту отримання травми під час проходження військової служби, законодавством передбачений не судовий (в порядку встановлення факту), а інший порядок встановлення.
Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.08 № 402 (з наступними змінами) передбачено, що висновок військово-лікарської комісії може бути оскаржений в судовому порядку.
Таким чином, законодавством передбачений інший порядок встановлення факту, який просить встановити позивач, а саме оскарження висновку військово-лікарської комісії в порядку Кодексу адміністративного судочинства, в зв`язку з чим, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;
Враховуючи наведене, у відкритті провадження належить відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту отримання травми.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя Д.І. Городецький