ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Чернівці Справа № 725/3749/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Перший відділ державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Нестеренка Є.В., -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 липня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області про зняття арешту з майна надіслано за підсудністю до Глибоцького районного суду Чернівецької області на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

В поданій на ухвалу суду першої інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на її незаконність, необґрунтованість та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що позови про зняття арешту з майна розглядаються судом за місцем знаходження майна, або його частини, у зв`язку з чим просить ухвалу суду скасувати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних

Провадження №22-ц/822/859/19 Категорія 58

дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, яким оскаржувана ухвала не відповідає.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявниця фактично оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна у виконавчому провадженні №37126125 у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З вказаним висновком суду колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Крім того, позивач в позові не посилається на норми ст.ст.447, 448 ЦПК України, які передбачають можливість подання скарги на дії державного виконавця саме стороною виконавчого провадження, та вона не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого накладено арешт.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Отже, висновок суду першої інстанції, що позивач оскаржує дії державного виконавця та про непідсудність зазначеного спору Першотравневому районному суду м. Чернівці є передчасним, оскільки наявні підстави для розгляду зазначеного спору та вирішення питання по суті в такому вигляді та з таким складом сторін, що виключно вирішується в позовному провадженні.

Крім того, ч.2 ст.30 ЦПК України визначено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У постанові Пленуму ВСУ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (ст.114 ЦПК (в редакції 2004 року з подальшими змінами) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Норми нині чинного цивільно-процесуального законодавства (ст.30 ЦПК) містять правила, аналогічні ст.114 ЦПК України (в ред.2004р.)

Обґрунтуваннями звернення до суду було те, щоІНФОРМАЦІЯ_1 боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2 помер та залишив заповіт на ім`я позивача у вказаній справі на Ѕ квартири АДРЕСА_1 , з приводу якої у позивача виник спір щодо порушеного права і яка територіально знаходиться в Першотравневому районі м. Чернівці (а.с.25).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 липня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, О.О. Одинак/