Справа № 462/4191/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Львівської міської ради Феник Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, третя особа Житлово-будівельний кооператив №107 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , з яким вона перебувала у шлюбі з 23 грудня 1971 року. 30 жовтня 1984 року її чоловіку був виданий ордер за № 14698 на вселення у квартиру АДРЕСА_1 В ордері зазначено, що він виданий ОСОБА_3 на склад сім`ї, яка складається з двох осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Її чоловік був членом Житлово-будівельного кооперативу №107 і повністю сплатив всі пайові внески у 1984 році. За життя право власності на квартиру її померлий чоловік не зареєстрував. Вважає, що вона та її чоловік набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та виходячи з принципу рівності часток, їй належить 1/2 ідеальної частки квартири. Після смерті чоловіка вона у встановлений шестимісячний строк звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. з заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,4 м2, житловою 17,4 м2, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була попереджена належним чином, причина неявки суду невідома.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила викладені обставини, просила позов задовольнити.

Представник відповідача

Львівської міської ради Феник Л.М. у судовому засіданні не заперечила проти заявленого позову.

Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Судом встановлено, що 30 жовтня 1984 року Виконавчий комітет Львівської міської Ради народних депутатів на підставі рішення за №331 від 18 жовтня 1984 року видав ОСОБА_3 , сім`я якого складається з 2 осіб, ордер за №14698 на право зайняття однокімнатної квартири за АДРЕСА_1 . Зазначений склад сім`ї: ОСОБА_3 - основний квартиронаймач, ОСОБА_2 - дружина. Зазначене підтверджується копією ордеру.

Згідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу №107 за №09 від 28.02.2019р. ОСОБА_3 був членом ЖБК №107, пайовий внесок за вказану квартиру повністю вніс у 1984 році.

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_3 та позивач знаходились у шлюбі , про реєстрацію такого 23 грудня 1971 року був зроблений актовий запис за №4044 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 98 років , про що зроблений актовий запис за №98 від 25 січня 2019 року Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актув цивільного стану територіального управління юстиції у Львівській області.

Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. 30 травня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкового майна.

З копії матеріалів Спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась тільки позивач ОСОБА_2 .

З технічного паспорту, виготовленого ПП «БТІ Експрес-Сервіс» станом на 25.92.2019року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на 5 поверху 5-ти поверхового будинку, житловою площею 17,4 м2, загальною 38,4м2, складається з однієї кімнати,

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Зазначені положення містяться в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013р.

Враховуючи перелічені норми суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності ОСОБА_3 на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтями 1296-1299 ЦК України визначено, що питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У зв`язку з отримання у нотаріуса відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами права власності на кооперативну квартиру.

При цьому суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України, чинного на час набуття майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно роз`яснень, наданих у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Крім того, у п. 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними».

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених норм, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що оскільки пай за квартиру внесено ОСОБА_3 у період сумісного проживання з позивачем ОСОБА_2 , а квартира виділялась подружжю, то дану квартиру слід вважати спільним майном подружжя в рівних частках - по Ѕ кожному.

Оскільки позивач не має можливості оформити право власності на належну їй Ѕ частку майна у спільній власності та на Ѕ частку, яка належала спадкодавцю, - її права та інтереси потребують судового захисту.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,4 м2, житловою 17,4 м2.

Керуючись ст.2, 10, 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позовну заяву ОСОБА_2 до Львівської міської ради, третя особа Житлово-будівельний кооператив №107, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,4 м2, житловою 17,4 м2.

Понесені судові витрати покласти на позивача ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 21 серпня 2019 р.

Суддя: Н.М.Румілова