КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 362/1663/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11294/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Марчука О.Л., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 122 166,46 грн. за кредитним договором № б/н від 03 червня 2010 року та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03 червня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Звертав увагу на те, що відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладанні договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України про договір приєднання.

Вказував, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 122 166,46 грн., з яких: 3 231,01 грн. - тіло кредиту, 118 935,45 грн. - проценти за користування кредитом, які позивач просив стягнути з відповідача (а.с. 1-3).

04 червня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності та просив застосувати до заявлених вимог позивача позовну давність, яка є підставою для відмови у позові (а.с. 49).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 122 166,46 грн. та 1 921,00 грн. у відшкодування судових витрат (а.с. 53-54).

Не погодившись з рішенням суду, 17 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 57-62).

На обґрунтування скарги зазначив, що заявлена банком сума заборгованості є необґрунтованою. Зазначив, що отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн., при цьому банк самостійно без відома відповідача регулював суму кредитного ліміту та баланс по карті. Звертав увагу на те, що строк дії картки сплив в січні 2016 року, тому сплив строк позовної давності , що є підставою для відмови у позові. Також вказував, що не був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» та їх не підписував.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2019 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 03 червня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 6).

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» по договору ОСОБА_1 відповідач отримав карту MasterCardMassз відновлювальною кредитною лінією, базова % ставка в місяць - 2,5%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 7).

Також до анкети-заяви банком було доданоВитяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», затверджених наказом від 06 березня 2010 року (а.с. 10-33).

До позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03 червня 2010 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , за яким станом на 31 січня 2019 року утворилася заборгованість до стягнення у розмірі 122 166,46 грн., з яких: 3 231,01 грн. - тіло кредиту, 118 935,45 грн. проценти за користування кредитом з 05 червня 2010 року по 30 липня 2018 року (а.с. 4-5).

Колегія суддів перевірила доводи позивача, заперечення відповідача за заявою про застосування наслідків пропуску кредитором строку позовної давності та дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Між сторонами укладено кредитний договір у формі заяви за зразком, розробленим банком. При цьому заява позичальника не містить умов щодо сплати процентів та інших платежів після закінчення дії договору.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З позовом до суду про стягнення з відповідача кредитної заборгованості Банк звернувся 19 березня 2019 року (а. с. 1-3).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 червня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 червня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( провадження №14-131цс19).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У заяві позичальника від 03 червня 2010 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Оскільки Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали.

Підписана банком і ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» містить умову, що відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця (а.с. 7).

Банком наданий до суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03 червня 2010 року ОСОБА_1 за період з 05 червня 2010 року по 31 жовтня 2018 року (а.с. 4-5).

У клопотанні про застосування строку позовної давності відповідач зазначив, що строк дії картки сплив у січні 2016 року.

Банком не спростовано доводів відповідача про закінчення строку дії картки позичальника ОСОБА_1 у січні 2016 року та інших доказів щодо видачі (перевипуску) кредитної картки і строку дії кредитного договору укладеного 03 червня 2010 року не надано.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року, справа №444/9519/12).

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після січня 2016 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Тому, нарахування Банком процентів за кредитним договором за період із 01 лютого 2016 року до 30 липня 2018 року колегія суддів визнала таким, що не засновано на вимогах чинного законодавства.

Банк звернувся до суду із зазначеним позовом 19 березня 2019 року, відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування позовної давності та надав відповідну письмову заяву (а.с. 1-3, 49).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" пропустив передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк давності звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 , про застосування якого просив відповідач у справі.

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2019 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 13 вересня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова