Справа № 503/567/19
Провадження № 2/503/472/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимської районної державної адміністрації Одеської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю, скасування запису про реєстрацію іншого речового права,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, в якому просить визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.04.2009 року Кодимською районною державною адміністрацією на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 29.12.2006 року, реєстраційний номер 4869, серія НОМЕР_1 , позивачу був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , згідно якого їй у власність передана земельна ділянка площею 2,12 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вказана земельна ділянка не обробляється протягом тривалого часу, оскільки розташована в місці, де ростуть чагарники та дерева, що перешкоджає її використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки по Грабівській сільській раді №1 від 30.11.2018 року належна позивачу земельна ділянка є непридатною для сільськогосподарського використання.

На даний час позивач не має можливості отримати іншу земельну ділянку та оформити державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 2,12 га, що розташована на території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області, що виданий на ім`я позивача, на сьогоднішній день є діючим і ніким не скасовано.

Тому просить суд визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 , виданий 23.04.2009 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області на її ім`я.

В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 154 ЗК України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як роз`яснив Пленум ВС в абз.2 п.2 постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень стст.8, 124 Конституції, стст.26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК, глав 27, 33, 34 ЦК, ст.15 ЦПК, ст.12 Господарського процесуального кодексу судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним держаний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,12 га, яка знаходиться на території Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк