КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 755/8391/19

провадження № 22-ц/824/10916/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участі помічника, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року у складі судді Астахової О.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі.

Одночасно із поданням позовної заяви представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить зупинити продаж арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Заяву про забезпечення позову мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі.

11травня 2019 року позивачу стало відомо, що приватним виконавцем при здійсненні примусового виконання у виконавчому провадженні № 30287151 про стягнення з її чоловіка на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 19 921,00 доларів США накладено арешт та спірна квартира виставлена на продаж з публічних торгів.

Позивач зазначає, що у випадку продажу з публічних торгів квартири існують ризики невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У зв`язку з цим заявник уважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, 26 червня 2019 року ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а суд не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Вказує, що накладення арешту на майно і задоволення заяви про забезпечення позову порушує її права стягувача у виконавчому провадженні, яке триває, унеможливлює вчинення дій приватного виконавця щодо виконання іншого рішення.

Зазначає, що вищезгадане майно належить ОСОБА_2 на праві власності і ніяким чином не стосується права власності його дружини.

Посилається на те, що суд не дослідив підстави для забезпечення позову та докази, на які спирався заявник при поданні заяви про забезпечення позову. Судом проігноровано те, що на даний час відбувається виконання рішення по іншій справі і накладення арешту на майно призведе до порушення прав третіх осіб.

Поряд із цим, на думку апелянта, вимога заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є нічим іншим, як намагання зупинити виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є недопустимим.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила її відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та її поділ між сторонами, а тому, на думку суду, дійсно виник спір між сторонами та існує реальна можливість відчуження спірного майна та загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення в разі задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Як убачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2011 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 19 921 доларів США, що еквівалентно 534 480,43 грн. У провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми О.О. перебуває виконавче провадження № 30287151. 16.04.2019 року виконавцем накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, рішення суду підлягає обов`язковому виконанню та державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні дії для цього в розумний строк.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, яка передбачає диспозитивність судового процесу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як убачається з поданої заяви про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_4 просив зупинити продаж арештованого майна, а саме спірної квартири, право спільної власності на яку позивачка просила визнати суд. Натомість, вийшовши за межі вимог, суд наклав арешт на спірну квартиру, що не узгоджується з вимогами представника позивача, викладеними у заяві.

Окрім того, накладаючи арешт, суд не пересвідчився чи дійсно між сторонами виник спір та чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки спірна квартира є власністю відповідача за рішенням Дніпровського районного суду від 24 березня 2011 року, позовну заяву про поділ майна подано представником позивача 27 травня 2019 року, тобто вже після арешту спірної квартири, який відбувся 16 квітня 2019 року в межах виконавчого провадження по виконанню рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 19 921 доларів США в іншій цивільній справі.

Також, на думку колегії суддів, застосований судом вид забезпечення позову не відповідає позовним вимогам, оскільки майном, що оспорюється позивачкою, є 1/2 частина, як власність у спільному майні подружжя, у той час як суд помилково уважав, що арешт можливо накласти на майно вцілому, у тому числі і на частину, яка належить відповідачу, незважаючи на наявність судового рішення, яке виконується, боржником за яким є відповідач ОСОБА_2

Не взяв місцевий суд до уваги і інтереси інших осіб, а саме, стягувача за іншим виконавчим провадженням, незважаючи на те, що у заяві про застосування заходів забезпечення позову, заявник посилається на зазначені обставини та факт призначення публічних торгів з продажу спірної квартири з посиланням на інформацію з офіційного веб-сайту ДП «СЕТАМ», роздруківка з якого додана до позовної заяви.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, така ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року - скасувати.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай