233 № 233/377/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

22 січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.02.2008 року в загальному розмірі 115755,90 грн. та судових витрат у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначив, що 06.02.2008 р. між ним та відповідачем по справі було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та, запропонованих АТ КБ «Приватбанк», «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті. Відповідач отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 09.12.2018 р. утворилася заборгованість в сумі 142864,62 грн., а саме: заборгованість за кредитом 885,66 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 135733,45 грн., заборгованість за пенею та комісією 6245,51 грн. Але просив стягнути з відповідачки борг у меншому розмірі, який складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 885,66 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 114870,32 грн., а також відшкодувати витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1921,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву у якій проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, просила суд застосувати позовну давність до боргу, що стягується (а.с.78).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 06.02.2008 р. відповідач приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву. Таким чином між сторонами було укладено кредитний договір №б/н від 06.02.2008 року на умовах, викладених в довідці про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, згідно з якою відповідач отримала кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії з базовою процентною ставкою 1,9% на місяць з лімітом кредитування 250,00 грн. (а.с.9).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України). Тобто, уклавши на підставі вільного волевиявлення такий договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про виникнення між позичальником та Банком кредитних правовідносин.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Таким чином початок перебігу строку давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки.

Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Так відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного в картці.

Таким чином відповідно до Умов договору, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» і ОСОБА_4 , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулись в суд з позовною заявою про захист порушеного права 22.01.2019 року (а.с.2).

Згідно довідки, наданої позивачем, відповідачці були видані три картки, строк дії яких становив: 1) № НОМЕР_1 дата відкриття 11.01.2008, термін дії 01/12; 2) №321206 дата відкриття 22.06.2012, термін дії 10/15; 3) № НОМЕР_2 дата відкриття 23.08.2013, термін дії 07/17 (а.с.71 зворот).

Але суд не враховує вказану довідку у якості належного та допустимого доказу з огляду на наступне. Так, відповідно до Виписки з карткового рахунку відповідачки, наданого на запит суду, фактично були задіяні у кредитних операціях картки з номерами: 1) № НОМЕР_1 дата відкриття 11.01.2008, термін дії 01/12; 2) №321206 дата відкриття 22.06.2012, термін дії 10/15. При цьому основною карткою є саме картка № НОМЕР_1 за якою, не зважаючи на сплив строку її дії, позивачем продовжувала обліковуватись заборгованість. Ніяких дій щодо самостійного використання цієї картки позивачкою після грудня 2011 року не відображено, а фіксуються лише службові внутрішньобанківські операції до яких суд відносить також операції по начебто зарахуванні готівки, але які відбулися з використанням службового рахунку (карти) банку SAMDNS583 (а.с.67-68).

Суд вважає також встановленим, що відповідачка використовувала картку № НОМЕР_3 дата відкриття 22.06.2012, термін дії 10/15, за якою у день відкриття провадилась видача готівки у загальній сумі 200 грн. (додаткова комісія 15 грн.) Наступні операції за цією карткою проводились у автоматичному режимі до 10 березня 2014 року (а.с.65).

Щодо отримання та використання відповідачкою останньої картки № НОМЕР_2 дата відкриття 23.08.2013, термін дії 07/17, то ця картка взагалі не використовувалась, на ній обліковується лише автоматичне погашення простроченої заборгованості 13.03.2014 року у сумі 00,01 грн. (одна копійка) (а.с.65).

Крім того, за даними руху коштів обліковується ще одна картка № НОМЕР_4 яка не відображена у вище вказаній довідці, та за якою зафіксовано лише встановлення (збільшення) кредитного ліміту 23.08.2013 року 1307,41 грн., та 17.05.2018 року до 85068,32 грн. При цьому згідно позовної заяви позивачка отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.2).

Додатково на підтвердження факту отримання відповідачкою банківських карток позивачем надано лише два фотознімка, але визначити які саме картки та з яким строком дії отримала ОСОБА_3 неможливо (а.с.64).

Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що належних доказів отримання відповідачкою картки № НОМЕР_2 дата відкриття 23.08.2013, термін дії 07/17 суду не надано. Зафіксовані по цій картці операції ніяким чином не пов`язані із можливістю її використання відповідачкою, а свідчать про штучне створення умов подовження строку позовної давності за цим кредитом.

Тому суд враховує для визначення строку дії договору картку№321206 дата відкриття 22.06.2012, термін дії 10/15. Тобто, як вбачається з правової позиції зазначеної в постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, то саме з цієї дати листопад 2015 року починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно, строк позовної давності сплинув у листопаді 2018 року.

Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в січні 2019 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив у листопаді 2018 року і який обчислюється з моменту закінчення строку дії платіжної картки. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості належить відмовити в зв`язку з пропуском Банком строку на звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 76-82, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя