КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/2800/19 Головуючий 1 інстанція - Клочко І.В.
Провадження № 22-ц/824/9997/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30серпня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за не своєчасну сплату заборгованості зі сплати аліментів та додаткових витрат.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що в період з 30.08.1995 р. по 15.08.2008 р. перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до виданого виконавчого листа 2-3395 з відповідача стягувались аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Загальний період стягнення становить з 15.08.2008 р. по 29.07.2014 р.

Оскільки відповідач, не виконував належним чином свого обов?язку, та не сплачував аліменти, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2011 р. (справа № 2-2658/2011, виконавчий лист № 2-2658/11) з відповідача стягнуто 29 481,60 грн. неустойки (пені), рішенням суду від 16.07.2012 р. ( виконавчий лист № 2- 4543) стягнуто неустойку (пеня) по аліментах у сумі - 3 971,13 грн., відповідно до рішення суду від 31.08.2012р. (виконавчий лист № 2-3242) стягнуто неустойку (пеня) по аліментам у сумі 3 800,24 грн. Виконавчі листи за цими рішеннями пред?явлені до виконання Деснянському районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві - зведене виконавче провадження № 35798675.

Вказала, що відповідач, постійно ухиляючись, не виконав і не виконує своїх зобов?язань, а тому просила стягнути з відповідача інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3% річних простроченої суми в розмірі 93 545,68 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , 10 червня 2019 року подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, крім того зазначила, що відповідач міг виконати рішення суду, погасивши свої борги перед стягувачем і іншими шляхом, а не тільки шляхом передачі конкретного авто, яке було арештоване, описане і передано на зберігання ВДВС Деснянського РУЮ, не підтверджують факту реалізації цих речей і не змінюють обов`язку погашення боргу із боржника перед стягувачем, а також не може бути виправданням для боржника за неналежне виконання своїх обов`язків.

Тому просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги простягнення з відповідача інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3% річних простроченої суми в розмірі 93 545,68 грн. в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до ст.3 Конвенції держави-учасниці зобов`язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

При цьому, як зазначено в ст. 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.

Це положення також відображене в ст. 180 Сімейного кодексу, згідно з якою батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Судом першої інстанції встановлено, щоу відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №35798675 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за виконавчими документами:

- виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-3395 від 30.05.2011 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08.10.2010р. до повноліття дитини. Заборгованість на момент повноліття дитини складає 20377,27 грн. (ВП №26898532)

- виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-2658/11 від 11.05.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) 29481,60 грн. (ВП№26437016)

- виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-4543 від 27.02.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) 3971,13 грн. (ВП №31543021)

- виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-3242 від 04.10.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) 3800,24 грн. (ВП №34777922)

Також встановлено, що згідно акту опису й арешту майна, від 07 серпня 2012 року, державним виконавцем Логвинською К.Л. за виконавчим листом №2-4543 від 27.02.2012р. описане майно - транспортний засіб Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 на праві власності для реалізації.

Згідно висновку про незалежну оцінку транспортного засобу від 28.08.2012р., вищевказаний транспортний засіб Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 на праві власності оцінено оцінювачем ОСОБА_6 , згідно постанови ВДВС Деснянського РУЮ про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 20.08.2012р. та визначено ринкову вартість колісного транспортного засобу в розмірі 32350,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Отже, для виконання рішенння суду за виконавчим листом №2-4543 від 27.02.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) 3971,13 грн. (ВП №31543021), відповідачем ОСОБА_2 передано для реалізації транспортний засіб, оцінка якого становить суму більшу, ніж стягувана сума за даним виконавчим листом.

Ухвалюючи рішення про відмову задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції виходив із того, що відсутня вина відповідача у невиконанні судових рішень, за якими з останнього стягнуто на користь позивача неустойки (пені) в загальному розмірі 37252,91 грн., та крім того, позивачкою та її представником не підтверджено позовні вимоги належними та допустимими доказами щодо наявності вини відповідача за тривале невиконання зобов`язання.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Позивачем, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції без законних на те підстав відмовив у стягненні інфляційних втрат та 3% річних є такими, що не заслуговують на увагу виходячи із наступного.

Так, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, вирiшуючи питання про наявнiсть вини як умови застосування вiдповiдальностi, передбаченої ст. 625 ЦК, слiд враховувати особливiсть правової природи цiєї вiдповiдальностi.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання.

В той же час, правовідносини, що виникли між сторонами спору стосуються зобов`язальних відносин, які виникають між батьками щодо утримання неповнолітньої дитини, в даному випадку, виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Колегією суддів встановлено, що для виконання рішенння суду за виконавчим листом №2-4543 від 27.02.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) 3971,13 грн. (ВП №31543021), відповідачем ОСОБА_2 передано для реалізації транспортний засіб, оцінка якого становить суму більшу, ніж стягувана сума за даним виконавчим листом.

Так, колегія суддів бере до уваги позицію Великої Палати Верховного суду розглядаючи справу №686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, повязане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхдіне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016р. у справі №6-2759цс15 та від 02.03.2016р., та погодилась із висновком, викледеним Великої палати Верховного Суду від 10.04.2018р. по справі 910/10156/17 щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Велика Палата Верховного Суду вказала, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Однак, до правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості по аліментам, визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст. 196 СК України, а тому дія ст. 625 ЦК України не поширюється, оскільки наявна спеціальна норма закону, що регулює такий вид зобов`язань, як стягнення аліментів.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, які врегульовані положеннями сімейного законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача, як боржника в процедурі виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини інфляційних втрат та 3% річних.

Керуючись ст.ст.7, 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Н.В. Ігнатченко

Судді:

А.С. Сержанюк