ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року м. Чернівці

справа № 715/2645/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А. І., Одинака О. О.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: АТ «СГ Ю. БІ. АЙ. КООП»,

третя особа: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» (далі АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ.КООП») на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Маковійчук Ю.В., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ.КООП», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування.

Посилалась на те, що 06 грудня 2017 року відбулося ДТП за участю третьої особи ОСОБА_2 , яка в порушення вимог ПДР України допустила зіткнення із автомобілем марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивачки ОСОБА_1 , в наслідок чого було пошкоджено її автомобіль. Оскільки шкода життю та здоров`ю учасникам ДТП не була заподіяна, працівники поліції про ДТП не повідомлялися, було складено повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону (Європротокол).

Вказувала, що вартість матеріального збитку пошкодженого її транспортного засобу складає 48 044,17 грн у відповідності до висновку експертного дослідження №02/18 від 17.01.2018 року, а тому просила стягнути з відповідача зазначену суму страхового відшкодування, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 направила до суду позовну заяву у новій редакції, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 50 354,17 грн, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 06.12.2017 року, та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 47 044,17 грн та 2 310 грн витрат на проведення експертного дослідження, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 36 187,41 грн, 2310 грн за послуги складання Висновку експертного дослідження №02/18 від 17.01.2018 року та вирішити питання відносно перерозподілу судових витрат.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 частково відшкодовувала шкоду позивачу, оскільки про наведе свідчить заява ОСОБА_2 про здійснення нею часткового взаєморозрахунку із позивачем у розмірі 400 дол.США. Судом першої інстанції не було проаналізовано доводи Страховика про причини погодження в судовому порядку відшкодування непокритої частини збитку за рахунок Договору обов`язкового страхування відповідальності власника т/з «КІА Cerato» н.з. НОМЕР_2 , та проігноровано доводи стосовно можливості виключення з позовних вимог отриманих раніше позивачем коштів в частці 10 865,76 грн за пошкоджений автомобіль, що в результаті призвело до збільшення вартості матеріального збитку, ніж визначено у Висновку №02/18.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Задовольняючи позовні вимоги частково судом першої інстанції було взято до уваги Висновок експертного дослідження № 02/18 від 17 січня 2018 року як такий, що є повним і об`єктивним доказом з точки зору економічної обґрунтованості ремонту автомобіля та узгоджується із матеріалами справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Оскаржуване рішення зазначеним вимогам в повній мірі відповідає.

В силу ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про страхування», страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За приписами ч.1 ст.16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Положеннями Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Згідно до положень п.19 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, з урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Стаття 6 вказаного Закону передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.9.1. ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно п.9 ч.2 ст.7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Страхові виплати згідно п.9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Пунктом 12.1 ст.12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що сума ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням податку на додану вартість має бути виплачена страховою компанією чи стягнута судом після надання документів про фактичне понесення таких витрат.

Обставини скоєння ДТП, належності транспортних засобів учасникам ДТП, їх місце реєстрації, наявності у них страхових полюсів, визнання винної в цьому особи, складення схеми ДТП та повідомлення страховика про ДТП згідно вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сторонами не спростовуються, отже колегія суддів виходить до правильності їх встановлення.

13 грудня 2017 року аварійним комісаром складено акт огляду стану транспортного засобу позивачки, на підставі якого 20 грудня 2017 року на вимогу відповідача ФОП Годун ОСОБА_3 складено звіт № 3154 з оцінки транспортного засобу «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу складає 17 910,13 грн, а вартість матеріального збитку 11 482,45 грн (а.с.60-68).

22 грудня 2017 року відповідачу направлена заява на виплату страхового відшкодування (а.с.10).

Листом №400 від 21 березня 2018 року відповідач на підставі ст.991 ЦК України відмовив ОСОБА_1 у здійснені страхової виплати, посилаючись на те, що відповідачем було замовлено експертну оцінку матеріального збитку, нанесеного авто, який визначений в сумі 11 482,45 грн. Згідно заяви ОСОБА_2 від 05.01.2018 року, зазначена сума відшкодована за винятком франшизи, яка становить 1000 грн (а.с.11, 55).

Відповідно до акту виконаних робіт ИХ-К-104063 14 грудня 2017 року, виданого ТОВ «Інтер Авто Центр» - офіційний представник Audi в м. Хмельницький - проведено дефектовку авто після ДТП (а.с.9).

Відповідно до висновку № 02/18 експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 17 січня 2018 року, складеного судовим експертом Юзвою С.Г., вартість матеріального збитку автомобіля «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження його в ДТП 06.12.2017 року станом на час завершення виконання цього дослідження становить 48 044,17 грн без ПДВ. Також даним висновком встановлено, що вартість в Україні не розмитненого автомобіля «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску станом на 06.12.2017 року до моменту його пошкодження в ДТП, становила 261 875 грн (а.с.14-24).

Також судом першої інстанції встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 96 958,24 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 14 від 27.04.2018 року та актом приймання передачі виконаних робіт від 27.04.2018 року, отже, проведення ремонту пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим.

Проте, колегія суддів апеляційного суду на підставі ч.1 ст.367 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які зводяться до визнання суми страхового відшкодування у розмірі 47 044,17 грн, 2310 грн витрат на послуги по складанню висновку №02/18/ та судових витрат за мінусом 10 865,76 грн (400 дол.США), які були сплачені ОСОБА_2 у відшкодування шкоди ОСОБА_1 одразу на місці ДТП.

Колегія суддів вважає, що наведені доводи не підтверджуються наявною в матеріалах справи заявою ОСОБА_2 на ім`я страховика (а.с.55), оскільки вказана заява не містить підпису ОСОБА_1 чи її розписки про отримання зазначеної суми коштів, а також вказана обставина не визнана позивачем у судовому засіданні, отже є неналежним доказом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь позивача розмір завданої матеріальної шкоди згідно висновку №02/18 експертного автотоварознавчого дослідження визначення вартості матеріального збитку від 17 січня 2018 року, за мінусом франшизи, а також витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 2310 грн. та понесених судових витрат.

Згідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /А.І. Владичан, О.О. Одинак/