ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 654/3779/18 Головуючий в І інстанції Францішко Ю.В.
Номер провадження 22-ц/819/1148/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Францішка Ю.В. від 26 березня 2019 року за заявою головного державного виконавця Голопристанського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення по цивільній справі № 654/3779/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

26 березня 2019 року головний державний виконавець Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області звернувся до суду із заявою про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення по цивільній справі № 654/3779/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

У цей же день ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області затверджено мирову угоду, укладену 14 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наступного змісту:

1.1 Ця мирова угода укладена Сторонами з метою врегулювання, за їх взаємною

домовленістю, спірних правовідносин щодо заміни способу та порядку виконання рішення.

Предмет мирової угоди.

2.1 Сторони визнають та погоджуються із тим, що 17 січня 2012 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень. Датою повернення коштів відповідно до договору позики зазначено 30 червня 2018 року. У визначений строк ОСОБА_3 кошти ОСОБА_2 не було повернуто.

2.2 Сторони визнають та погоджуються із тим, що п. 3.2. договору позики передбачено, у разі неможливості повернення запозичених грошових коштів, можливість звернення стягнення на корпоративні права та інші майнові активи, належні ОСОБА_3 на підставі рішення суду.

2.3 Сторони визнають та погоджуються із тим, що ОСОБА_3 є власником частки 50% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» () на підставі рішення суду по справі 237/5244/18.

2.4 Сторони домовились, що в рахунок погашення існуючої заборгованості перед Стягувачем, Боржник передає Стягувачу у власність частку в розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» () та погоджуються із тим, що вартість частки 50% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» () становить понад 10 000 000 грн.

2.5 Стягувач приймає у власність частку в розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» ().

2.6 Стягувач підписанням цієї мирової угоди підтверджує отримання від Боржника заборгованості за рішенням суду та погоджується із тим, що з моменту підписання цієї мирової угоди та передачі йому у власність вказаного у п. 2.3. майна, не матиме жодних майнових претензій до Боржника з приводу заборгованості, погашення якої є предметом мирової угоди.

2.7 Стягувач гарантує, що після підписання цієї мирової угоди він у межах прав, наданих йому як учасникові виконавчого провадження, вживатиме заходів, спрямованих на закінчення виконавчого провадження та скасування усіх заходів, які були застосовані з метою забезпечення можливості здійснення примусового виконання, в тому числі й скасування арешту на належне Боржникові майно.

2.8 Сторони визнають та погоджуються із тим, що проведення виконавчих дій по реалізації вищезазначеного майна призводить до порушення майнових прав стягувача.

2.9 На підставі вищенаведеного, сторони уклали цю мирову угоду якою визнають доцільним, необхідним та законним встановити спосіб та порядок виконання рішення шляхом:

визнати право власності за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на частку в розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» ();

зобов`язати ОСОБА_2 продати частку в розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» () за ціною не нижче 10 000 000 (Десять мільйонів) грн.

зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 грошові кошти від реалізації частки в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» () в розмірі, що перевищують суму в 10 000 000 грн.

Сторонами досягнута домовленість про те, що витрати з оплати судових зборів, послуг за надання правової допомоги та будь - яких інших послуг не відшкодовуються одна одній та покладаються виключно на ту сторону, яка їх понесла.

Строк дії мирової угоди.

Ця мирова угода набуває чинності з моменту її визнання судом та строками дії необмежена.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд вказану ухвалу скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з 1998 року вона є учасником та фінансовим директором ТОВ «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД». Під час затвердження мирової угоди суд вирішив питання щодо передачі корпоративних прав у вигляді 50 % статутного капіталу ТОВ «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД», які фактично належать їй. Жодної заборгованості перед ОСОБА_3 у неї немає. Своїх корпоративних прав, як стверджується в ухвалі Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року, ОСОБА_3 вона не передавала. Вказана ухвала оскаржена в апеляційному порядку, законної сили не набула, а тому і правової підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на корпоративні права «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» немає. Крім того апелянт вказує на порушення норм матеріального права, так як предметом спору у справі були виключно грошові зобов`язання, а мирова угода стосується не грошових, а корпоративних прав та загальних принципів корпоративного права. Також ОСОБА_1 зазначає про невідповідність сторін, які укладали мирову угоду, у зв`язку з тим, що вона була укладена лише між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому відповідач ОСОБА_4 учасником мирової угоди не була, хоча оскаржуваною ухвалою вирішувались питання щодо її прав та обов`язків.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскарженої ухвали вимогам цивільного процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи судове рішення про затвердження укладеної між сторонами мирової угоди, суд виходив з того, що умови мирової угоди не суперечать вимогам закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на наявних у справі доказах, суд дійшов до них, допустивши порушення норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права.

Згідно ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до ст.434 ЦПК України суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу.

При цьому у відповідності до вимог ч.5 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними;

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до завдань та загальних засад цивільного судочинства, визначених у ст.2 ЦПК України та вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, відповідати критеріям законності та обґрунтованості.

Частиною 2 ст.263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 5 ст.263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним критеріям ухвала Голопристанського районного суду Херсонської області не відповідає, провадження у справі здійснювалося з грубими порушеннями вимог процесуального законодавства.

З подання державного виконавця вбачається, що у Голопристанському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області перебуває виконавче провадження № 58575780 з примусового виконання листа № 654/3779/18 виданого 04 березня 2019 року Голопристанським районним судом Херсонської області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 10 025 479,45 гривень.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу повернення боргу, а саме грошових коштів.

Зі змісту мирової угоди вбачається, що сторони підтверджують наявність боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором позики грошових коштів від 17 січня 2012 року розмірі 10 000 000 гривень. В рахунок виконання цього зобов`язання ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 частку в розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД».

При цьому суд мав врахувати, що предмет мирової угоди обмежується предметом спору у конкретній цивільній справі та надати належну оцінку тій обставині, що за умовами наданої мирової угоди заявники просять фактично узаконити перехід права власності на корпоративні права від однієї особи до іншої всупереч встановленого законом порядку їх відчуження.

Визнавши мирову угоду сторін та визнавши за ОСОБА_2 право власності на частку в розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД», яке не було предметом спору в цивільній справі, суд першої інстанції не перевірив, чи відповідають умови даної мирової угоди вимогам законодавства, оскільки набуття права власності на корпоративні права законодавчо визначене та врегульоване.

Крім того, згідно ст. 21 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Інші учасники товариства мають переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі.

Переважне право учасника товариства не застосовується у разі, якщо це передбачено корпоративним договором, стороною якого є такий учасник.

Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Відповідно до ст.22 вказаного Закону звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи.

Виконавець пропонує іншим учасникам товариства (крім тих, які письмово відмовилися від свого переважного права щодо частки) придбати частку відповідно до статті 20 цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції затверджуючи мирову угоду порушив права та інтереси інших учасників товариства, які мали переважне право на купівлю частки статутного капіталу, при цьому не з`ясував, що перешкоджало сторонам у вирішенні питання про відчуження зазначених в мировій угоді корпоративних прав шляхом укладення договору купівлі-продажу, який би відповідав вимогам законодавства.

Крім того, суд визнав, що ОСОБА_3 належить частка розміром 50% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-УКРЗАЛІЗБУД» при відсутності у справі відповідних доказів.

Враховуючи, що суд першої інстанції на стадії виконання судового рішення про стягнення боргу за договором позики, всупереч вимогам ст. 207, 434 ЦПК України, визнав мирову угоду без дослідження правомірності такої угоди та не перевірив чи не порушуються укладенням угоди права, інтереси та обов`язки інших осіб, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали та постановляє нове судове рішення про відмову у визнанні мирової угоди між сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської від 26 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявиголовного державного виконавця Голопристанського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення по цивільній справі № 654/3779/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 09 вересня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова