Справа № 168/222/19 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В.
Провадження № 22-ц/802/862/19 Категорія: 48 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 жовтня 2008 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2010 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 235 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що її дохід не в повній мірі може забезпечити повноцінні умови для фізичного, розумового та духовного розвитку дитини, оскільки на даний час підвищилися ціни на продукти харчування, одяг, комунальні платежі. Вона є інвалідом третьої групи внаслідок загального захворювання. Відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти у більшому розмірі. Відповідач є фізично здоровою особою, може сплачувати аліменти на дитину в більшому розмірі.

Просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року позов у даній справі задоволено частково. Ухвалено стягувати із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 703, 85 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає дане рішення незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що він дійсно працює на посаді різноробочого у ТзОВ "Волиньсапрофос", однак його заробітна плата є мінімальною, він має незадовільний стан здоров`я, будь-яких інших доходів немає. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду ? залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, визначених судовим рішенням в розмірі 235 грн. є недостатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку сина, а відповідач має можливість сплачувати більший розмір аліментів.

Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2010 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі по 235 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою Соколищенської сільської ради Старовижівського району Волинської області № 28 від 04 лютого 2019 року вбачається, що син ОСОБА_3 проживає з позивачем.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 01.02.2019 року працює у ТОВ "Волиньсапрофос" на посаді пресувальника виробів з деревини. За період з 01 лютого 2019 року по 30 квітня 2019 року йому нараховано 16135, 56 грн. заробітної плати.

Згідно довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією № 758441 від 12.10.2018 року позивач ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи по загальному захворюванню, їй протипоказана праця з фізичним навантаженням.

Відповідно до довідки від лютого 2019 року, виданої виконкомом Соколищенської сільської ради Старовижівського району Волинської області, на утриманні позивача ОСОБА_1 , крім неповнолітнього сина ОСОБА_3 знаходиться ще син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом враховано, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 02.09.2010 року (235 грн.), є значно меншим від прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розмірі 2027 грн. з 01 січня 2019 року, враховано інтереси дитини та матеріальне становище відповідача у справі, який є працездатною людиною та відповідно до статті 180 СК України зобов`язаний утримувати свою дитину.

Визначаючи новий розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що матеріальне становище сторін змінилось. Після ухвалення судового рішення від 02.09.2010 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 змінився сімейний стан стягувача аліментів, ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї народився син, який теж знаходиться на її утриманні та проживає з нею.

Доводи апеляційної скарги про незадовільний стан здоров`я відповідача є необгрунтованими, всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його поганий стан здоров`я, неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Відповідач офіційно працює, отримує заробітну плату, інших утриманців немає.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: