КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просила: виділити ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя в натурі транспортний засіб HONDA ACCORD, легковий седан, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , у розмірі 143 008,25 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію її частки у спільному майні подружжя, а саме Ѕ вартості транспортного засобу HONDA ACCORD, легковий седан, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , у розмірі 143 008,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у період з 19.10.1991 року по 26.01.2015 року вона та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому було набуто майно, а саме: транспортний засіб HONDA ACCORD, легковий седан, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

При цьому, в порядку поділу вищезазначеного транспортного засобу як спільного майна подружжя, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року за нею було визнано право на Ѕ частку автомобіля, а також зобов`язано ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні цим автомобілем шляхом передачі дублікату ключів.

Також, вказаним рішенням було встановлено, що за даними звіту № 014-10032016 про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу ринкова вартість автомобіля марки HONDA ACCORD, легковий седан, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , становить 286 016,50 грн.

Разом з тим, у березні 2017 року їй стало відомо, що 19.07.2016 року спірний автомобіль було відчужено відповідачем за заниженою вартістю, а саме за 50 000,00 грн.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що жодних коштів від продажу автомобіля вона не отримувала, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію її частки у спільному майні подружжя, а саме: Ѕ вартості транспортного засобу HONDA ACCORD, легковий седан, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , у розмірі 143 008,25 грн. У задоволенні позовних вимог про виділ відповідачу в натурі автомобіля в порядку поділу спільного майна подружжя відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1, а.с. 175-180).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Так, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги відповідач вказує, що оскільки автомобіль на даний час йому не належить, він є неналежним відповідачем у справі в частині позовних вимог щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.

При цьому, зауважує, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації, не враховував факт того, що спірне майно вже було поділено рішенням суду від 27.10.2016 року та станом на 29.03.2019 року не перебувало у спільній сумісній власності сторін як подружжя.

Також, на його переконання, суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього суму компенсації саме у розмірі 143 008,25 грн., адже на момент відчуження автомобіля ціна останнього становила 50 000,00 грн., що також зазначено і в звіті експерта, який його безпосередньо оглядав перед продажем (т. 1, а.с. 235-240).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк на подання відзиву (т. 1, а.с. 242, 243).

09.07.2019 року до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, (т.2, а.с. 3, 4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.07.2019 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 11).

У судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.1991 року, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року.

Під час перебування у шлюбі сторони набули майно, а саме: транспортний засіб HONDA ACCORD, легковий седан, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

При цьому, в порядку поділу спільного майна подружжя рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 було визнано право власності на Ѕ частку вищезазначеного автомобіля, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_3 , а також зобов`язано останнього не чинити позивачу перешкоди у користуванні цим автомобілем шляхом передачі йому дублікату ключів.

Вказаним рішенням суду було також встановлено, що за даними звіту №014-10032016 про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу (автомобіля) - HONDA ACOORD, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску -2006, номер шасі НОМЕР_2 , від 10.03.2016 року за заявою ОСОБА_1 , ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу станом на 10.03.2016 року склала 286 016,50 грн.

Разом з тим, як вбачається з наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8045/2016/000149 від 19.07.2016 року, ОСОБА_3 здійснив продаж транспортного засобу HONDA ACOORD, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску -2006, номер шасі НОМЕР_2 , ціна якого за домовленістю сторін договору склала 50 000,00 грн.

В свою чергу, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положеннями ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При цьому, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Разом з тим, співвласник майна, який бажає виділу своєї частки шляхом стягнення грошової компенсації, може заявити такі вимоги, виходячи з положень ст. 364 ЦК України.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності зазначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники, при здійсненні зазначених правомочностей, мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі чистки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Отже, якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його господарському призначенню, майно присуджується одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст. ст. 21,24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

Також, зазначеною нормою передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Вказане узгоджується із роз`ясненнями, наданими судам у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11, згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, з огляду на вищенаведені положення законодавства, суд першої інстанції, встановивши, що автомобіль, право власності на який в розмірі Ѕ частки мав позивач, було відчужено відповідачем на власний розсуд та без відповідної на те згоди позивача, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості Ѕ спільного автомобіля.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що при визначенні суми компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід враховувати саме висновки звіту про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу №014-10032016 від 10.03.2016 року, адже зазначена у договорі від 19.07.2016 року вартість автомобіля у розмірі 50 000,00 грн. була визначена за домовленістю сторін вказаного договору та не підтверджується будь-якими іншими належними та допустимими доказами.

Більш того, оскільки станом на 10.03.2016 року вартість спірного автомобіля саме у розмірі 286 016,50 грн. була встановлена рішенням Голосїівського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року, яке набрало законної сили, вказані обставини, з огляду на положення ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування у даній справі.

Також, враховуючи ту обставину, що договір про відчуження автомобіля було укладено відповідачем ще до винесення Голосіївським районним судом м. Києва рішення від 27.10.2016 року, доводи апелянта про неможливість застосування до спірних правовідносин вищенаведених положень законодавства щодо стягнення компенсації колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 29 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська