ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/2077/18

Провадження № 22-ц/818/3299/19

29 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2019 року (суддя Чайка І.В.) по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення,-

встановив:

У квітні 2018 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

23.05.2018 року представником позивача до суду подана заява про зміну предмету позову, в якій просив виселити відповідачів по справі з квартири АДРЕСА_1 , з наданням іншого житла для тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ПАТ « ПУМБ» на праві приватної власності.

21.03.2019 року представником позивача до суду подана заява щодо виправлення помилки у заяві про зміну предмету позову, в якій просив вважати правильним позовні вимоги в такій редакції : «Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , з наданням постійного житла за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ПАТ «ПУМБ» на праві приватної власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14.02.2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 6118465, відповідно до умов якого, позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 156550 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором не виконує, чим порушує законні права позивача.

В забезпечення виконання вимог за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 14.02.2008 року, відповідно до якого, в іпотеку банку було передано спірну квартиру. Відповідно до п.1.1 іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги банку до відповідача ОСОБА_1 у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основного боргу та процентів за основним зобов`язанням.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором позивач реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки. Отже позивач по справі на теперішній час є власником спірної квартири.

03.03.2016 року ПАТ «ПУМБ» на адресу відповідачів було направлено лист ( вимогу) щодо прийняття предмету іпотеки у свою власність та про необхідність добровільного звільнення спірної квартири. Однак вказана вимога Банку була проігнорована відповідачами, що спонукало позивача звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки проживання та реєстрація у спірній квартирі відповідачів по справі, перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника.

Крім того, позивач посилаючись на ЗУ « Про іпотеку» та ЖК Української РСР, просив виселити відповідачів із спірної квартири, надавши їм постійне житло для проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ПАТ «ПУМБ» на праві приватної власності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та просила позов задовольнити.

Представник відповідачів по справі в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у його задоволенні.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2019 року позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «ПУМБ» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що застосування судом першої інстанції положень ст. 47 ЖК Української РСР до спірних правовідносин є помилковим, оскільки позивач просить виселити відповідачів з наданням житлового приміщення не у будинках державного і громадського житлового фонду, а з приватного житлового фонду.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам у повній мірі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Залишаючи позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як власник квартири, набутої за договором іпотеки, має право на захист свого порушеного права шляхом виселення із вказаного житлового приміщення. Проте квартира по АДРЕСА_2 , до якої позивач просить виселити відповідачів, є однокімнатною та меншою за житловою площею та не відповідає нормам жилої площі на одну особу, встановленої ст.ст.47,113 ЖК України.

Погодитися з таким висновком колегія суддів не може, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 14.02.2018 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 6118550, відповідно до умов якого, в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Вказаний іпотечний договір був укладений в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 6118465 від 14.02.2008 року.

Згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 20.07.2017 року, ухваленого за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ «ПУМБ» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року по справі № 641/1849/15-ц за позовом ПАТ « ПУМБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким у задоволені позову було відмовлено, вказане рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова було скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ « ПУМБ» були задоволені ( а.с.21-25).

Крім того, вказаним рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.07.2017 року встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки № 6118550 від 14.02.2008 року, було здійснено внаслідок виникнення у ОСОБА_1 заборгованості перед ПАТ « ПУМБ» за кредитним договором № 6118465 від 14.02.2018 року в загальному розмірі 212379,77 грн.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Крім того, п. 4.7.1. та п.4.7.2 Договору іпотеки, встановлено, що у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки . Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

03.03.2016 року ПАТ «ПУМБ» на адресу відповідачів було направлено лист ( вимогу) щодо прийняття предмету іпотеки у свою власність та про необхідність добровільного звільнення спірної квартири. Однак вказана вимога була відповідачами проігнорована ( а.с. 26-27,28-29).

Вказані Вимоги Банку отримані відповідачами 24.03.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.30).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2017 року вбачається, що 29.06.2017 року Державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М., на підставі договору іпотеки № 6118550 від 14.02.2008 року, за власником ПАТ «Перший український міжнародний банк» здійснено державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 ( а.с.31).

Отже, Банком дотримано умови обраного способу задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, оскільки на адресу Іпотекодавців, Банком були надіслані вимоги від 03.03.2016 року про усунення порушення щодо основного зобов`язання за кредитним договором, із застереженням, що у випадку невиконання вказаного зобов`язання, Банком буде прийнято рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність.

Таким чином Банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки обранням певного способу задоволення вимог за основним зобов`язанням, а саме - до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.09.2017 року, місце проживання відповідачів по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано за адресою : АДРЕСА_3 ( а.с.32).

На час розгляду справи реєстрація відповідачів за вказаною адресою відсутня, проте ними визнається факт проживання у вказаній квартирі у зв`язку із відсутністю іншого житла.

Так, в своїх позовних вимогах позивач просив виселити відповідачів зі спірної квартири та надати їм постійне житло для проживання за адресою : АДРЕСА_2 , що належить ПАТ «ПУМБ» на праві приватної власності.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 34,3 кв.м. та житловою площею 20,1 кв.м., на праві приватної власності належить ПАТ «ПУМБ» (а.с.60).

Згідно висновку про вартість майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 34,3 кв.м. та житловою площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , її ринкова вартість на 08.02.2018 року без ПДВ складає 277 334,00 грн. ( а.с.61).

Відповідно до технічної характеристики вищевказаної квартири, вона розташована на 1 поверсі 2 поверху будинку та складається з однієї кімнати площею 20,1 кв.м., кухні 6,5 кв.м., вбиральні ( сполученної) -1,5 кв.м., коридору 5,4 кв.м., вбудованої шафи 0,4;0,4 кв.м. . Загальна площа квартири 34,3 кв.м. Висота приміщень 2,85м. ( а.с.66-67).

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Встановивши, що кредит надався для використання на розсуд позичальника, отже предмет іпотеки не був придбаний за кредитні кошти, позивач має право виселяти відповідачів лише з надання їм іншого житлового приміщення.

Що стосується вимог до житлового приміщення, яке надається відповідачам у постійне користування, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ст.ст.47, 48 ЖК Українській РСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Відповідно п.3 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року №422 житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам у розмірі не менш як 6 кв. метрів на одну особу.

Таким чином, квартира АДРЕСА_4 , в яку позивач просить виселити відповідачів за технічними та санітарними нормами відповідає вимогам закону та є достатньою для проживання родини у складі матері та сина.

Підстави для відмови у позові відсутні.

Суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув та застосував до спірних правовідносин норму закону, яка не підлягає застосуванню, що є підставою для скасування судового рішення.

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , з наданням постійного житла - двокімнатної квартири загальною площею 34,3 кв.м. та житловою площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1762 грн. та апеляційної скарги у сумі 2643 грн. - по 2002, 50 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко