Справа № 137/1672/17
Провадження №2/149/239/19
Номер рядка звіту 38
РІШЕННЯ

Іменем України

20.08.2019 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді: Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Коломієць В. О.,

за участі позивача ОСОБА_1 , адвоката Лавренчука А.С., відповідача ОСОБА_2 , адвоката Данилюка П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Літинська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Літинського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Літинська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача та батько відповідача - ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно, серед якого земельна ділянка площею 2,4839 га., для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Заповіту померлий не залишив, а тому позивач, у встановлений законом строк, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач, якому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області за відповідачем визнано право власності на вищезазначену земельну ділянку, однак рішенням Апеляційного суду Вінницької області рішення Літинського районного суду Вінницької області скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Позивач зазначає, що її брат з 1995 року хворів, періодично перебував на лікуванні у Літинській ЦРЛ та Вінницькій обласній психіатричній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, у зв`язку з чим потребував допомоги, яку вона йому надавала, а саме з 2002 року проживала разом з ним, доглядала його, готувала їжу, купувала ліки, прала речі, відвозила до лікарів, здійснила поховання. Відповідач, незважаючи на прохання батька, до нього не приїздив, не спілкувався з ним, не здійснював за ним догляд, ліків та продуктів не купував, допомоги на здійснення поховання батька не надавав. Вказані обставини, на думку позивача, є встановленими законом підставами для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року у справі відкрито провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалами Літинського районного суду Вінницької області від 26 березня 2017 року, 31 травня 2018 року задоволено клопотання представника позивача та витребовано ряд доказів.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 03 липня 2018 року у справі було призначено посмертну судову психолого-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. Провадження у справі неодноразово відновлювалось та зупинялось через призначення експертизи за клопотаннями експертів та учасників справи.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.02.2019 року дану справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 13 березня 2019 року було задоволено клопотання експертів, в порядку підготовки матеріалів для експертизи записано диск з поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 Від виклику інших, заявлених в клопотанні від 20 лютого 2019 року (Т. 3 а. с. 1) свідків для запису їх показів та надання їх експертові позивач відмовилась. Також судом було вирішено інші клопотання експертів, доповнено питання для призначеної експертизи, справу направлено до експертної установи для проведення експертизи, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 01 липня 2019 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 11 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 Позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Пояснила, що спочатку, після розлучення, за її покійним братом дивилась їх мати, платила аліменти на утримання відповідача, а після її смерті вона. Після смерті матері її брати відмовились від спадщини на її користь, вона успадкувала материн будинок, де до смерті проживав її брат ОСОБА_2 та їх інший брат ОСОБА_7 ОСОБА_6 Вона повністю несла всі витрати по комунальних платежах, коли ОСОБА_2 хворів, а у нього протягом життя були побої, травми, аварія, крім того було хворе серце, кишківник, сечовий міхур, саме вона навідувала його в лікарні, водила до лікарів та на обстеження. Крім того за життя вона допомогала ОСОБА_2 в побуті: готувала, прала, купляла продукти.

ОСОБА_2 все життя працював водієм, отримував заробітну плату, яку їй не віддавав, сам купляв собі речі. До сина покійний за допомогою не звертався, звертався до неї. Вона також не зверталась до відповідача.

Позивач відмовилась від виклику та допиту всіх заявлених свідків окрім ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Адвокат позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Пояснив, що після численних, отриманих за життя травм, стан ОСОБА_2 поступово почав погіршуватись, в нього почались психічні розлади. Коли покійний ОСОБА_2 потрапляв до лікарні, його доставляла саме позивач, вона ж було записана його екстреним контактом в медичний документації. Відповідач особливої уваги батьку не приділяв, не приймав участь в організації поховання, ритуальних обрядів, не ходить на кладовище. Всі витрати понесла позивач.

Відповідач проти позову заперечив, та пояснив, що незважаючи на розлучення батьків, коли йому було близько року, він, хоча і не часто, однак спілкувався з батьком. Батько до смерті працював водієм, жив за свій рахунок. Вони зустрічались по дорозі на роботу, на днях народженнях його дітей, весіллі, хрестинах, батько повчав його, давав поради,батько ніколи не скаржився на стан здоров`я, не просив допомоги. Висловив готовність відшкодувати витрати на поховання батька.

Адвокат відповідача ОСОБА_9 проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що ОСОБА_2 інвалідності, тяжких захворювань, каліцтва не мав, в безпорадному стані не перебував. Готування, прання та інші дії позивача викликані не неспроможністю ОСОБА_2 обходити себе, а тим, що саме та розумілась роль жінки в їх сім`ї. ОСОБА_2 працював до останнього дня життя. Крім того, зазначив, що відповідач та його батько проживали в різних населених пунктах. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати.

Представник Літинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, також зазначила про помилковість її залучення до розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (копія на а.с. 9 Т. 1) підтверджено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сосни Літинського району Вінницької області. Причина смерті: гостра ішемічна хвороба серця (а.с. 10, 11 Т. 1).

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, серед якого земельна ділянка площею 2,4839 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Відповідно до заповіту від 04.08.1998 року (копія на а.с. 24 Т. 1), свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.2002 року (а.с. 25 Т. 1), витягу із рішення 2 сесії 7 скликання Соснівської сільської ради № 11 від 20.11.2015 року (а.с. 19 Т. 1), довідок Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області №779 від 18.08.2017 року, № 797 від 28.08.2017 року (копії на а.с. 26, 27 Т. 1), акту обстеження матеріально-побутових умов від 18.08.2017 року (копія на а.с. 128 Т. 1), а також квитанції до прибуткового касового ордера № 56 від 15.02.2016 року (а.с. 44 Т. 1) встановлено, що позивачу належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де до смерті проживав ОСОБА_2 Поховання ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснила ОСОБА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вели спільне господарство (Т. 1 а. с. 27, 128).

З копії спадкової справи № 252/2016 (а.с. 76-90 Т. 1), а також листа завідувача Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н.П. №2086/02-14 від 23.11.2017 року (а.с. 55, 56 Т. 1) встановлено, що після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу. 21.05.2016 року заяву про прийняття спадщини подав син спадкодавця ОСОБА_2 , а 05.07.2016 року заяву про прийняття спадщини подала сестра спадкодавця ОСОБА_1 (а.с. 15-18, 68, 86-90 Т. 1). Листом завідувача Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н.П. № 2315/02-14 від 03.12.2016 року відповідачу повідомлено, що за відсутності правовстановлюючих документів видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого неможливо. Роз`яснено право звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 08.06.2017 року (а.с. 20-21 Т. 1) за відповідачем, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , визнано право власності на земельну ділянку площею 2,4839 га., для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, однак рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07.09.2017 року (а.с. 22-23 Т. 1) вказане рішення скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

З листа Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України № 3.2/6988 від 04.08.2017 року (а.с. 13 Т. 1), довідки ДУ "Крижопільський виправний центр ( № 113)" (на звороті а.с. 13 Т. 1), а також листа Літинського районного суду Вінницької області № 371 від 07.02.2005 року (а.с. 12 Т. 1) встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з 24.09.2006 року до 02.03.2007 року відбував покарання у ДУ "Крижопільський виправний центр (№ 113)", звідки писав листи (а.с. 14 Т. 1).

З відповідних актів судово-медичного обстеження, медичних карт, консультативних висновків, епікризів, довідок, накладних, квитанцій, направлень та листків профілактичних оглядів (копії на а.с. 28-43, 132-179 Т. 1, а.с. 2-35, 40, 46-70, 73-74, 147, 148 Т. 2) встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 хворів та перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в Літинській ЦРЛ та ВОПЛ ім. акад. О.І.Ющенка. Діагнози: Закритий перелом правої променевої кістки в с/з зі зміщенням. Виразкова хвороба 12 палої кишки. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Централізований та вузловий перелом нижнього щелепи. Розлад особистості внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми (струс головного мозку). Залишкові явища ЧМТ, струсу головного мозку. Цефалгічний синдром.

З довідок ФГ "Фаворит ВГВ" №№ 2, 3 від 09.01.2018 року (а.с. 190, 191 Т. 1), наказу № 5/16 від 23.02.2016 року (копія на а.с. 109 Т. 2), довідок про заробітну плату (а.с. 110-111, 145 Т. 2), інформації про доходи (а.с. 124 Т. 2), відомостей про застраховану особу (а.с. 126-128 Т. 2), встановлено, що ОСОБА_2 до 14.02.2016 року працював водієм у ФГ "Фаворит ВГВ" та отримував заробітну плату. 26.02.2016 року згідно наказу № 5 ОСОБА_2 був виключений із списків працюючих у зв`язку зі смертю.

Відповідно до листа Хмільницького об`єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області № 182/06-37/08/2 від 25.01.2018 року (копія на а.с. 129 Т. 1) померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в Літинському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Хмільницького об`єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області не перебував, пенсії не отримував.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (копія на а.с. 182 Т. 1), свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (копія на а.с. 183 Т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (копія на а.с. 184 Т. 1), свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (копія на а.с. 186 Т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (копія на а.с. 187 Т. 1), свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 (копія на а.с. 188 Т. 1), а також довідки Літинської ВК (№123) № 10/3090 від 21.12.2017 року (а.с. 185 Т. 1) встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно виконавчого листа № 2-3905 від 15.08.2005 року ОСОБА_2 , 1983 р.н., сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно. Мати відповідача являється пенсіонером та інвалідом ІІ групи (Т. 1 а. с. 169).

З показів свідка ОСОБА_6 слідує, що його брат, ОСОБА_2 раптово помер у нього на руках. Його похованням та пов`язаними з цим ритуальними обрядами займались вони.

Раніше, в 1977-1979 роках, брат потрапив в аварію, крім того його побили.

Після одруження покійного ОСОБА_2 з матір`ю відповідача, за ними доглядала їх мати, після розлучення вона продовжила доглядати ОСОБА_2 , а після її смерті сестра, позивач ОСОБА_1 Вона доглядає їх всіх його, дітей, доглядала покійних братів, в тому числі ОСОБА_2 . Так, позивач готує їжу, пере одежу та інші речі. Він сам того не робить, оскільки це не чоловіча робота.

За життя ОСОБА_2 страждав від наслідків перенесених травм, іноді міг прокинутись вночі та щось просити. Він сам одягався, ходив на роботу, обходив себе на роботі, рідко купував продукти, оскільки не звик це робити, участі у вирішенні спільних проблем сім`ї не приймав, постійно був на роботі, не в сезон працював за викликом, на базар ходив тільки, щоб випити пива, одяг купував собі сам і йому дарували родичі. Не готував, так як готувала сестра, а також він сам може щось зготувати. Гроші ОСОБА_2 витрачав на себе, до цього з нього стягувались аліменти на відповідача, поки той був дитиною.

Відповідач не схожий на батька, приїжджав до батька лише один раз, щоб взяти бензин.

З пояснень свідка ОСОБА_5 , доньки позивача, вбачається, що позивач доглядала за своїми трьома братами, оскільки у всіх у них не склалося з особистим життям. Позивач все життя тяжко працює, вдова. На початку 2000-х років вона з позивачем переїхали в м. Літин з с. Сосни, щоб позивачу було зручніше діставатися до роботи, а їй ходити в літинську школу. Разом з тим, позивач постійно їздила в с. Сосни, готувала їжу та передавала дядькам, які там жили, тримала господарство в с. Сосни.

ОСОБА_2 хворів у нього боліла рука, серце, він постійно просив її робити йому масажі. Тяжкої роботи по дому та в городі не робив лише перевіряв, як зроблено. За характером був холерик: дуже нервовий, міг крикнути, замахнутись камінням.

Коли дядько помер, не було кому його везти в морг, тому вона повезла, по дорозі зустріла відповідача, повідомила йому, що сталося, однак він з нею не поїхав.

З огляду на відсутність оригіналу трудової книжки ОСОБА_2 та те, що надана позивачем копія даного документу (Т. 2 а. с. 146) не засвідчена у встановленому порядку, суд не бере до уваги даний доказ, через невідповідність ст. ст. 78, 79 ЦПК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина 2).

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з частиною п`ятою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тлумачення цієї норми права свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблений висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно з вимогами ст. 76 - 83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 дійсно хворів та неодноразово протягом життя перебував як на стаціонарному так і на амбулаторному лікуванні, однак дані обставини не можуть бути свідченням того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, тобто не міг самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Так, ОСОБА_2 був дієздатним, працював до останнього дня життя водієм, отримував заробітну плату, згідно довідки сільської ради № 780 був задіяний у веденні господарства, згідно показів свідків, обходив себе сам, на час смерті похилого віку не досяг, медичних даних про отримання ним інвалідності або відсутності можливості до самообслуговування суду не надано, з висновку судово-психіатричного експерта № 5 від 18.04.2019 року (а.с. 78 Т. 3) встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 14.02.2016 року на психічні розлади не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. ОСОБА_2 станом на 14.02.2016 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Крім того з показів сторін, в тому числі позивача, та свідків, слідує, що за допомогою до відповідача ОСОБА_2 ніколи не звертався.

Готування позивачем їжі та інші побутові роботи не були викликані необхідністю догляду за ОСОБА_2 , через стан його здоров`я, а являються звичним укладом життя сім`ї та реалізацією специфічного розуміння ролі жінки в сім`ї Генсіцьких-Кофанових, що підтверджується поясненнями самої позивача та свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати суд покладає на позивача згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

В частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать серед іншого витрати на професійну правничу допомогу.

У п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_2 надано договір на здійснення представництва в суді від 09 січня 2018 року, зі змісту якого не вбачається, у якій справі сторони погодили надання правової допомоги, ордер та свідоцтво адвоката, а також квитанцію та акт виконаних робіт на суму 10 000 грн. Документів, які б підтверджували склад та розрахунок таких витрат, матеріали справи не містять, що являється підставою для відмови в задоволенні вимоги відповідача про стягнення таких витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 60, 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 353, 355, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Повне рішення суду виготовлено 30 серпня 2019 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом вірно: