РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року м. Рівне

Справа № 572/1634/18

Провадження № 22-ц/4815/1016/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Шимківа С.С., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання:Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Релігійна громада церкви християн віри Євангельської Пятидесятників с.Висове Сарненського району Рівненської області,

за участю сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області в складі судді Ведядіної Т.О. від 13 травня 2019 року, проголошене в 18 год. 24 хв. в м.Сарни, дата складання повного судового рішення не вказана,

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Релігійної громади церкви християн віри Євангельської Пятидесятників с.Висове Сарненського району, в якому просить визнати недійсним рішення від 9 березня 2018 року про вилучення (виключення) його з членів релігійної громади ХВЄП с.Висове Сарненського району Рівненської області, прийняте на бесіді в церкві с.Висове, поновивши позивача в членах даної громади. Крім цього, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов мотивований тим, що він з 7 серпня 2010 року є членом релігійної громади Християн Віри Євангельської П`ятидесятників с.Цепцевичі Сарненського району Рівненської області, а з вересня 2014 року - села Висове Сарненського району Рівненської області. Однак, 9 березня 2018 року на бесіді, яка відбулась у вказаній Церкві позивача було вилучено з членів громади. Позивач вказує, що відповідно до п.3.7.4. та п.7.3.3 Статуту громади - питання вносити дисциплінарні стягнення, включаючи виключення з членів Церкви, віднесені до компетенції Церковної ради. В порушення вказаних приписів рішення про виключення позивача було прийнято не на засіданні Церковної ради, а на бесіді за участю простих членів церкви, оскільки такий орган, як Церковна рада взагалі не обирався. Крім цього, пунктами 7.3.3. та 7.3.5 Статуту передбачено, що вилучення з членів Церкви застосовується за порушення норм християнської поведінки, встановлених Біблією, а також за неприйняття без поважних причин участі в житті Церкви і в богослужіннях по своєму небажанню та шляхом тривалої відсутності в Церкві. Під час прийняття рішення про виключення позивача із членів громади не було наведено жодного конкретного факту, який би міг стати підставою для виключення позивача із членів Церкви.

Таким чином, позивач вважає, що виключення його із членів вказаної релігійної громади відбулось безпідставно, а також із порушенням процедури, передбаченої Статутом громади.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, здійснюючи цю вимогу, державні органи в Україні не втручаються у внутрішнє самоуправління церкви і питання. Визначення кількості членів релігійної громади стосується внутрішньої діяльності церкви, а виключення позивача із членів церкви проведено з дотриманням положень її Статуту.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення суду скасувати, у зв`язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд невірно оцінив обставини справи та надані докази, не взяв до уваги те, що його виключено із членів релігійної громади з порушенням порядку встановленого Статутом. Станом на 9.03.2018 року церква налічувала 187 членів, а на зборах було присутні 25.

Вказує, що рішення про вилучення його із членів церкви прийняте на співбесіді рядових членів, а не церковною радою, як це передбачає Статут.

Вважає повторне його виключення рішенням зборів від 15.04.2018 року нікчемним, оскільки він не являвся членом церкви. Доводить про неправильність судом першої інстанції тлумачень положень Статуту щодо обрання церковної ради.

Покликається на безпідставність застосування судом положень ст.5Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та ст.35 Конституції України, оскільки у його позові не йдеться про свободу віросповідання та про дотримання норм церковного права, його вимоги ґрунтуються на положеннях Статуту ХВЄП с.Висове, вилученням його з церкви порушується право віросповідання в певній релігійній структурі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає рішення суду першої інстанції таким, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводить, що позивачем не доведено порушення відповідачем процедури виключення його із членів релігійної громади, встановленої її Статутом. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 7, 8, 12, 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі - Закон) релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом. Статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Встановлено, що станом на 21 грудня 2014 року - ОСОБА_1 являвся членом Церкви ХВЄП с.Висове Сарненського району. 9 березня 2018 року його було виключено із членів цієї релігійної громади через порушення вимог щодо християнської поведінки, зокрема: зневажливе ставлення до членів церкви та вчинення неправомірних дій щодо своєї дружини.

При розгляді даного спору, суд першої інстанції керувався текстом статуту, що діяв на момент виникнення спору, тобто, статутом від 12 вересня 2014 року.

Розділом 7 Статуту Релігійної громади ХВЄП с.Висове Сарненського району Рівненської області передбачено, що служителі та церковна рада наглядають за дотриманням членами церкви норм християнської поведінки, в тому числі, для збереження моральності і духовного стану Церкви.

Підставою позову є покликання ОСОБА_1 на порушення порядку виключення із членів церкви, встановленого Статутом, зокрема, таке питання може вирішуватись виключно церковною радою, яка у церкві с.Висове не створювалась.

Пунктом п.7.3.3. Статуту передбачено, що за порушення норм християнської поведінки член церкви виключається із церкви за рішенням церковної ради, про що оголошується на загальних зборах.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Статутом також передбачена можливість обрання церковної ради, яка обирається загальними зборами з числа служителів та найбільш досвідчених членів церкви, які ведуть особисте життя у відповідності вимогам Біблії. Церковна рада є керівним органом Церкви між загальними зборами. Статутом передбачено, що запропоновані кандидати до церковної ради мають володіти високим моральним і духовним рівнем поведінки та, окрім іншого, бути членом церкви не менше п`яти років. (п. 3.7)

Разом з тим, відповідно до п.3.1.4 Статуту - питання, які виникають у Церкві, можуть також вирішуватись на раді служителів, розширеній братерській раді (церковна рада), яку очолює пастор.

Згідно протоколу №1 від 21 грудня 2014 року збори громади ХВЄП с.Висове обрали церковну раду, до якої включили усіх членів помісної церкви. Підставою для такого рішення стало те, що церква у с.Висове створена недавно, а тому жоден із її членів не має п`ятирічного стажу перебування у ній.

Із показів допитаних судом свідків було встановлено, що розширена братерська рада і є церковною радою громади ХВЄП с.Висове.

Враховуючи викладене, питання включення усіх членів релігійної громади до церковної ради стосується внутрішньої діяльності церкви та не суперечить положенням її Статуту, а тому виключення позивача із членів церкви її розширеною братерською радою не є порушенням встановленого Статутом порядку по даному питанню.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що 15 квітня 2018 року на зборах релігійної громади, участь у яких приймав уповноважений обласної пресвітерської ради Церкви ХВЄП, переглядалось раніше прийняте рішення про вилучення ОСОБА_1 із членів релігійної громади, а тому доводи останнього про його повторне виключення із церкви спростовується зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Відповідно до ст. 35 Конституції України та положень ч. ч. 2, 4 ст. 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, здійснюючи цю вимогу, державні органи в Україні не втручаються у внутрішнє самоуправління церкви.

Питання прийняття у члени та вилучення із членів є виключними повноваженнями церкви, а тому виключення ОСОБА_1 із ХВЄП с.Висове не порушується його право віросповідання в певній релігійній структурі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним рішення про вилучення ОСОБА_1 із членів ХВЄП с.Висове та його поновлення у членстві релігійної громади.

Судом першої інстанції перевірено доводи позивача щодо порушення його прав та законних інтересів при виключенні із членів церкви. Зазначені ним підстави для визнання рішення недійсним не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, доказів порушення прав і законних інтересів позивача не надано, тому правильними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати. Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то понесені ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 1152,6 грн. слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Понесені ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 1152,6 грн. віднести на його рахунок

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Хилевич С.В.