Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/772/19
Провадження №2/596/348/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" серпня 2019 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Митражик Е.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузик М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона разом із внучкою проживає у належній їй житловій квартирі, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також в даній квартирі зареєстрований, але фактично не проживає її син ОСОБА_2 ОСОБА_2 з ними не проживає вже давно, сам живе в різних місцях, до неї не являється безперервно більше року, забрав всі свої речі з квартири. Фактично її син з нею не проживає в даній квартирі вже більше 20 років, інколи за ці роки до неї навідувався, але останній рік безперервно до неї не навідується. Залишаючись зареєстрованим у її домоволодінні, перешкоджає у здійсненні законних прав, зокрема в оформленні пільг щодо сплати комунальних послуг, отримання субсидії. Тому просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Студена М.М. в судове засідання 23 серпня 2019 року не з`явились, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять задовольнити позов.

В попередніх судових засіданнях пояснювала, що її син ОСОБА_2 разом з нею ніколи не проживав а жив з бабкою і дідом. В них неприязні стосунки. Вперше він пішов з дому до дівчини в м. Теребовля, а вона його вигнала. В березні 2018 року він жив цій квартирі, а потім пішов з дому. Протягом року він не навідувався додому. Щоб він стукав в двері щоб йому відчинили, вона не чула. Відповідач приходив в дільничним інспектором по свої речі, звертався в міську раду та її дійсно викликали, вона ходила, яке прийнято рішення не знає. В неї однокімнатна квартира, тому місця проживати ще відповідачеві місця немає, так як разом з нею живе її внучка.

Відповідач в судове засідання 23 серпня 2019 року не з`явився. Відповідач ОСОБА_2 в попередніх судових засіданнях позову не визнав повністю та пояснив, що не заперечує те, що він дійсно протягом року в спірній квартирі не проживає, але по тій причині, що його не пускають в квартиру, він приходив з дільничними інспекторами. Мати в квартиру його не впускала, забрала ключі від вхідних дверей та коли він приходив, то не відчиняла. Мобільний телефон поставила на переадресацію. В квартирі він дійсно останній раз жив в період з січня по березень 2018 року, зробив ремонт, поклав плитку, штукатурив, шпаклював. Весною 2018 року, після сварки зранку з позивачкою з приводу того, що він встає дуже рано та заважає, він повернувся додому з роботи, йому мама не відчинила. На наступний день знову не відчиняла та не впускала додому, там залишились його речі, які вона повикидала в підвал. Він звертався в міську раду, але ніяких відповідей не отримав.

Суд, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників(ч.1 ст.82 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони являються матір`ю та сином.

Згідно з договору купівлі - продажу записаного в реєстрову книгу №8 за реєстровим №1352 від 05.07.2001 року ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що видно із довідки № 805/2-14 від 06.05.2019 року Хоростківської міської ради(а.с.16) та являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 згідно договору купівлі - продажу серії АВА№ 099727 від 13.07.1999 року (а.с.32).

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Згідно актів обстеження на факт проживання особи від 24.04.2018 року, 27.09.2018 року, 20.02.2019 року, 27.03.2019 року, 10.04.2019 року, виданих комісією при виконавчому комітеті Хоростківської міської ради №51/2-27, №92/2-27, № 42/2-27, № 81/2-27, № 88/2-27, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але зі слів ОСОБА_1 та свідків, не проживає так як проживає в м.Теребовля з січня 2018 року, ОСОБА_1 відомо, що з січня 2018 року ОСОБА_2 проживає в м.Теребовля.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він є колишнім зятем позивачки - ОСОБА_1 Останній раз він бачив ОСОБА_2 в березні минулого року. Він живе в сусідньому будинку на відставні приблизно 50 м. та заходить до позивача через день, оскільки з нею живе його дочка.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо що ОСОБА_2 має хату в с. Сухостав, але йому не дають там жити. В судовому засіданні відповідач пояснив, що дійсно не проживає по місцю реєстрації протягом останнього року, проте з тієї причини, що позивач заперечує щодо його проживання за місцем реєстрації та чинить перешкоди не впускаючи в квартиру.

Аналіз статті 405 ЦК України дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Статтею 43 ЦПК України передбачено право учасника справи подавати заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В даному випадку, відсутність ОСОБА_2 понад один рік по місцю реєстрації, в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , в судовому засіданні встановлена та відповідачем визнається.

Проте, суд бере до уваги ту обставину, що позивач заперечень на пояснення ОСОБА_2 про те, що вона забрала в нього ключі від вхідних дверей квартири,

в зв`язку з чим він не міг потрапити в квартиру, в судовому засіданні ОСОБА_1 не мала.

В судовому засіданні позивач підтвердила, що з сином в неї склались погані стосунки та вона не бажає, щоб він проживав в її квартирі, де вона проживає з внучкою, в одній кімнаті місця немає. Пояснила, що в період з січня по березень 2018 року відповідач робив ремонтні роботи в квартирі. Дійсно, він приходив до квартири з дільничним інспектором та звертався до Хоростківської міської ради, куди вона з`являлась за викликом.

Звідси, суд приходить до висновку, що відповідачеві чинились перешкоди у користуванні житлом по місцю своєї реєстрації зі сторони позивачки, відповідач не має доступу до житла, а тому підстав вважати, що ОСОБА_2 без поважних причин був відсутній понад один рік по місцю своєї реєстрації, внаслідок чого втратив право на користування таким житлом, немає.

Крім того, доводи позивача про те, що їй було невідоме місце перебування відповідача протягом останнього року, спростовується наступним.

ОСОБА_1 посилається на те, що з квітня 2018 року відповідач без поважних причин не проживає по місцю реєстрації. Із копії рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року в цивільній справі № 596/845/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом видно, що в судовому засіданні були присутні сторони та в задоволенні позову було відмовлено. Із постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що в червні 2018 року події мали в с. Яблунів за участю обох сторін. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено наявності тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 був відсутній по місцю своєї реєстрації понад один рік без поважних причин.

На підставі наведеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.15, 16, 29, 405 Цивільного кодексу України, ЖК УРСР, ст.ст.10, 11, 81, 82, 141, 258, 268, 274, 279 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 )до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області.

Повне судове рішення виготовлено 02 вересня 2019 року.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно:

Суддя Гусятинського районного суду Митражик Е.М.