Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/5290/16-ц

провадження № 61-25327св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи: ОСОБА_6 , орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його опікуном ОСОБА_2 , на ухвалу Апеляційного суду

м. Києва у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Шахової О. В.,

від 12 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2 в інтересах свого недієздатного брата ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що вона та ОСОБА_6 є опікунами

ОСОБА_1 , який з народження є інвалідом першої групи, непрацездатним, потребує стороннього догляду. З 1999 по 2014 рік, до визнання її брата недієздатним, піклувальником її брата була інша сестра ОСОБА_3 , якій 04 квітня 2011 року видано ордер на право зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_1 разом із членами родини: дочкою ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_5 та братом ОСОБА_1 Вказує, що ця квартира була надана з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_1 , який потребував ізольованого приміщення, однак йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою.

Посилаючись на вищевикладене, просила вселити ОСОБА_1 у зазначену квартиру та встановити порядок користування нею, відповідно до якого виділити у користування її брата ізольовану жилу кімнату площею

20,7 кв. м, а відповідачам - ізольовану кімнату площею 30,6 кв. м. Приміщення загального користування просила залишити у спільному користуванні.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у складі судді

Леонтюк Л. К. від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідачі чинять перешкоджають

ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою, право на яке він набув з моменту включення його у ордер на право заселення жилого приміщення, а тому його право підлягає захисту шляхом вселення у це приміщення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою, суди попередніх інстанції виходили із неможливості виділення кожному співмешканцю у користування тієї частини, яка б відповідала б його частці та без порушення прав усіх мешканців.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , як опікун ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що спірна квартира була надана ОСОБА_3 з урахуванням стану здоров`я недієздатного брата та він повинен бути забезпечений ізольованою кімнатою. В матеріалах справи міститься медичний висновок, відповідно до якого ОСОБА_1 не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім`ї, в тому числі в ізольованій квартирі, на що суд також уваги не звернув. Вказане порушує права її недієздатного брата, а тому вони підлягають захисту шляхом надання йому ізольованої кімнати площею

20,7 кв. м.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду.

Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 02 лютого 1999 року піклувальником ОСОБА_1 призначено його сестру ОСОБА_3 . Вказане розпорядження було скасовано розпорядженням цієї ж адміністрації від 27 лютого 2014 року.

04 квітня 2011 року ОСОБА_3 видано ордер на зайняття квартири

АДРЕСА_1 разом із членами родини: дочкою ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_5 та братом ОСОБА_1

Зазначена квартира розташована на другому поверсі та складається з двох кімнат площею 20,7 кв. м та 30,6 кв. м, а загальна площа квартири становить 93,10 кв. м.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 визнано недієздатним, а рішенням цього ж суду від 11 грудня 2015 року опікунами останнього призначено його сестер: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Відповідно до медичного висновку від 10 березня 2015 року ОСОБА_1 не може проживати в одній кімнаті з членами сім'ї, в тому числі в ізольованій квартирі (а. с. 17).

Звертаючись до суду із позовними вимогами про встановлення порядку користування зазначеною квартирою, позивач посилалася на те, що за станом здоров`я та за наявності медичного висновку її підопічному необхідно надати окрему ізольовану кімнату площею 20,7 кв. м.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про встановлення порядку користування жилим приміщенням, а тому відповідно до статті 400 ЦПК України в іншій частині законність ухваленого судового рішення не перевіряється.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду (частина 4 статті 816 ЦК України).

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно зі статтею 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до частини першої статті 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Статтею 47 ЖК Української РСР встановлена норма жилої площі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Відповідно до Порядку застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та Президії Київської міськради профспілок від 15 липня 1985 року № 582, в Києві рівень середньої забезпеченості жилою площею на одну особу дорівнює 9 кв. м, норма жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, - 7,5 кв. м.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня

1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що в силу статті 104 ЖК Української РСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виділення позивачу у користування окремої житлової кімнати площею 20,7 кв. м, а відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишення в користування кімнати житловою площею 30,6 кв. м, порушує права та законні інтереси відповідачів та погіршує житлові умови всіх членів сім`ї, з огляду на законодавчу встановлену норму жилої площі

13,65 кв. м, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, оскільки у спірній квартирі зареєстровані чотири особи, то виділення одній із них значно більшу частину квартири (20,7 кв. м), ніж залишиться у користуванні трьох осіб (30,6 кв. м) призведе до погіршення житлових умов цих осіб.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що сам по собі той факт, що ОСОБА_1 за станом здоров`я не може мешкати в одній кімнаті з іншими членами родини, не є підставою для виділення йому у користування окремої ізольованої кімнати, з огляду на принцип недопущення погіршення житлових умов інших мешканців житлового приміщення, а тому доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Крім того, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів того, що спірна квартира була надана ОСОБА_3 з урахуванням виділення окремої кімнати для ОСОБА_1 . При цьому ордер на спірну квартиру було видано у

2011 році, а медичний висновок про те, що ОСОБА_1 не може проживати в одній кімнаті з іншими членами сім`ї надано у 2015 році.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про порушення житлових прав ОСОБА_1 , оскільки вселення у квартиру без визначення конкретної кімнати передбачає можливість користування усіма приміщеннями квартири. При цьому матеріали справи не містять даних про наявність спору між наймачами квартири щодо порядку користування нею.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара