Постанова

Іменем України

22 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 752/16310/16-ц

провадження № 61-45105св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яка підписана представником Воробйовою Тетяною Михайлівною, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року у складі судді: Плахотнюк К. Г., та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року у складі суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк», банк), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І. В., відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява обґрунтована тим, що 28 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29- 511К, з метою забезпечення якого 28 грудня 2007 року між позивачем та банком укладено іпотечний договір № 032/- 06-262, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку відповідачу двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач, як іпотекодавець та майновий поручитель, жодних документів та повідомлень про несплату кредиту від банку не отримував. 04 липня 2013 року на адресу позивача надійшов лист від банку № 19.301-86/7145 з вимогою про повернення кредиту, однак зазначений лист був адресований громадянці ОСОБА_6 , що мешкає у м. Бровари.

03 червня 2014 року позивач отримав листа від відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, відповідно до якого йому стало відомо, що 17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Паракудою І. В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , при цьому зазначено, що розмір заборгованості складає 963 851,91 грн, що еквівалентно 120 587 доларів США.

Позивач із зазначеною сумою не погоджувався, оскільки ОСОБА_2 припинила сплачувати кошти по кредитному договору у березні 2009 року і банк, звернувшись до нотаріуса з приводу вчинення виконавчого напису у 2014 році, вийшов за межі трирічної позовної давності, а тому така сума не має ознак безспірності. Нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши безспірність розміру заборгованості та наявності всіх необхідних документів для цього, а також не врахував, що позивач та ОСОБА_2 не отримували від відповідача будь-яких документів про дострокове погашення заборгованості по кредиту,

ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паркудою І. В. щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 304.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 десять), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №304.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій інстанції мотивовані тим, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, чим порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Виконавчий напис вчинено з порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення у відповідача права вимоги минуло більше трьох років. Відповідачем не було спростовано факту отримання іпотекодавцем ОСОБА_1 листа-вимоги від 04 липня 2013 року на ім`я ОСОБА_6 Пояснень з приводу того, як лист на ім`я ОСОБА_6 , який підписаний працівником банку та містить відтиск печаті опинився у позивача надано не було. Як і не було надано доказів того, що ОСОБА_1 15 липня 2013 року отримав листа-вимогу на своє ім`я, а не на ім`я ОСОБА_6 . Тому відповідачем не доведено виконання ним вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання вимоги про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк.

Аргументи учасників справи

У вересні 2018 року АТ «Укрсоцбанк» подало касаційну скаргу, яка підписана представником Воробйовою Т . М. , у якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, щочіткого переліку документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника прострочення виконання ним зобов`язань, які необхідно надати нотаріусу законодавець не дає. Таким чином, заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена відповідно до чинного законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які проводиться стягнення. Нотаріус не звертався до стягувача за наданням додаткової інформації, оскільки йому було надано всі необхідні і достатні документи для вчинення виконавчого напису. Нотаріусом було перевірено належне повідомлення боржника про наявну заборгованість та відповідність документів, поданих на обґрунтування стягнення, переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Виконавчий напис вчинено в межах трирічної позовної давності, з дотриманням 30-денного строку з моменту повідомлення боржника про заборгованість. Тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначених у виконавчому написі, не є безспірними.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення залишити без змін. Відзив мотивований безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки судові рішення ухвалені на підставі правових позицій суду касаційної інстанції. Вказує, що не отримував вимог згідно підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а отримав лист та розрахунок боргу на ім`я ОСОБА_6

У грудні 2018 року ОСОБА_2 надала пояснення на касаційну скаргу, у яких зазначає, що оскаржені рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 отримував вимогу на ім`я невідомої особи ОСОБА_6 , а щодо вчинення виконавчого напису в межах позовної давності указувала, що є рішення суду про відмову у задоволенні банку про стягненні із неї заборгованості за кредитним договором у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності, де ОСОБА_1 виступає іпотекодавцем. Вказує, що відповідно до пункту 4.5. про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29- 511К невиконання позичальником обов`язку по сплаті є підставою вважати, що строк користування кредитом сплив, оскільки останній платіж по сплаті відсотків був здійснений в 2009 році, а з заявою про видачу виконавчого напису банк звернувся в 2014 році, відповідно не було дотримано статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 28 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-511К.

28 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 032/06-262 за умовами якого, іпотекодавець передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

13 січня 2014 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, до якої були додані наступні документи: розрахунок суми заборгованості, іпотечний договір, копія кредитного договору, копія повідомлення та поштового повідомлення позичальнику та іпотекодавцю, копії паспортів та ідентифікаційних номерів позичальника та іпотекодавця, копія довіреності представника ПАТ «Укрсоцбанк».

17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначено, що строк за який проводиться стягнення: з 11 липня 2012 року по 03 липня 2013 року та за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 120 587,13 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 963 852,91 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 67 395,14 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 43 378,04 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 132,19 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5 681,76 доларів США.

08 квітня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Метлушенком В. І. відкрито виконавче провадження ВП № 42875920 на підставі виконавчого напису № 304, вчиненого 17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Паракудою І. В. про стягнення боргу у розмірі 963 852,91 грн.

У частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди встановили, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що він отримав лист від банку №19.301-86/7145 від 04 липня 2013 року з вимогою про повернення кредиту, проте зазначений лист був адресований ОСОБА_6 мешканці м. Бровари. Копію цього листа-вимоги позивачем додано до позовної заяви. У матеріалах справи містяться письмові вимоги адресовані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зворотні повідомлення про вручення 15 липня 2013 року поштових відправлень. Відповідачем не було спростовано факту отримання іпотекодавцем ОСОБА_1 листа-вимоги від 04 липня 2013 року на ім`я ОСОБА_6 Пояснень з приводу того, як лист на ім`я ОСОБА_6 , який підписаний працівником банку та містить відтиск печатки опинився у позивача надано не було. Як і не було надано доказів того, що ОСОБА_1 15 липня 2013 року отримав листа-вимогу на своє ім`я, а не на ім`я ОСОБА_6 .

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яка підписана представником Воробйовою Тетяною Михайлівною , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков