Справа № 308/5864/17
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 07 серпня 2019 року ( головуючий суддя Данко В.Й.) про повернення заяви ОСОБА_1 щодо роз`яснення ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року,

встановив:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває позов ОСОБА_1 до Закарпатського обласного Державного українського музично-драматичного театру про поновлення особистого немайнового права.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного від 29 липня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного Державного українського музично-драматичного театру про поновлення особистого немайнового права.

06 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про видачу роз`яснення по цій ухвалі суду.

Оскаржуваною ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року, повернуто без розгляду.

Апелянт зазначає, що ухвала суду від 07 серпня 2019 року про повернення його заяви без розгляду складена у вигляді виконавчого документу, однак, без зазначення даних про його виконавця та посилання на норми законодавства при формулюванні мотивів прийнятого судового рішення. Позивач стверджує, що предмет його вимог за заявою спотворено, а нормам законодавства дано невірне тлумачення, в результаті чого судом неправильно застосовано норми матеріального права. На підставі вказаного, просив ухвалу суду першої інстанції від 07 серпня 2019 року скасувати, справу направити на розгляд до суду першої інстанції та скласти окрему ухвалу згідно ч. 11 ст. 262 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції, повертаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року виходив з того, що цією ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення іншої ухвали суду ( від 27 вересня 2017 року ), тобто дана ухвала не є рішенням по суті спору, не підлягає виконанню, тому не може бути предметом роз`яснення в розумінні вимог ст. 271 ЦПК України. Крім того, судом враховано, що позивачем подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, тому вона не набрала законної сили, в результаті чого заява підлягає поверненню без розгляду.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Згідно ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Аналізуючи дану норму закону слідує, що роз`яснено може бути тільки судове рішення, яке набрало законної сили та підлягає реалізації в порядку пред`явлення до примусового виконання за наслідками розгляду справи по суті (ч. 2 ст. 271 ЦПК України). При цьому зміст судового рішення не може бути змінено.

Аналогічні роз`яснення містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію; у відповідній ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду; роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Тобто, роз`яснене може бути саме те судове рішення, яким закінчено розгляд справи та яке підлягає виконанню, а саме, рішення суду першої інстанції, ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також судове рішення суду апеляційної інстанції, яким рішення було змінено або ухвалено нове рішення (на час ухвалення судового рішення, про роз`яснення якого заявлено постанова).

Такі висновки відповідають і позиції Великої Палати Верховного суду від 10 липня 2018 року у справі №461/1930/16-ц, яка зазначила, що право роз`яснення рішення належить суду, який його ухвалив, якщо рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення суду може бути пред`явлено до примусового виконання. У разі порушення заявником питання про роз`яснення рішення чи ухвали, право на роз`яснення яких не передбачено статтею 271 ЦПК України, зазначене судове рішення не може бути об`єктом роз`яснення та повертається заявнику.

Оскільки ухвала суду, якою відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення іншої ухвали суду не є судовим рішенням, прийнятим по суті спору, на час розгляду заяви ця ухвала законної сили не набрала, оскільки оскаржена в апеляційному порядку, примусовому виконанню не підлягає, то вона не відноситься до рішень, право на роз`яснення яких передбачено статтею 271 ЦПК України, тому не могла бути об`єктом роз`яснення в суді першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про те, що ухвала суду не відповідає вимогам виконавчого документа слід вказати наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ухвала суду, якою повернено без розгляду заяву про роз`яснення іншої ухвали суду примусовому виконанню не підлягає, а тому не повинна відповідати нормам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено вимоги щодо змісту виконавчого документу, серед яких поміж-тим немає пункту про обов`язок зазначати особу виконавця документу, що підлягає примусовому виконанню.

З огляду на вищенаведене, суддя суду першої інстанції, постановивши ухвалу суду про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 діяв в межах діючого законодавства та обгрунтовано повернув її без розгляду, оскільки така подана на ухвалу суду, яка не може бути об`єктом роз`яснення.

Керуючись ст. ст. 260, ст. 271, 375 ЦПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 07 серпня 2019 року про повернення заяви про роз`яснення ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але протягом тридцяти днів, тобто з 09 вересня 2019 року, який є днем складення повного тексту ухвали суду, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді: