ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/156/19Головуючий по 1 інстанції Казидуб О.Г.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

суддів: Бородійчука В.Г., Єльцов В.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ;

боржник - ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1 .

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2019 року, постановлену під головуванням судді Казидуб О.Г., 20 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - :

в с т а н о в и в :

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання спільної дитини.

Заяву про видачу судового наказу обґрунтовує тим, що 05 вересня 2009 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований у відділі РАЦС м. Черкаси Черкаського МУЮ Серія НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є сторони. Рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 09 серпня 2018 року № 51 визначено місце проживання сина ОСОБА_5 із заявницею.

Матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку ОСОБА_2 надає не регулярно, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду в порядку наказного провадження із вказаною заявою про стягнення аліментів з останнього в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2019 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України. Суд відмову обґрунтовує тим, що відсутності можливості у суду встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника, оскільки 15.05. 2019 року суду надійшла відповідь виконавчого комітету Смілянської міської ради , з якої вбачається, що дані про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні, згідно даних відділу державної реєстрації інформації про реєстрацію місця проживання.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції. В апеляційній скарзі вона посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати, переглянувши заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину та видавши відповідний наказ, щодо їх стягнення з ОСОБА_2

ОСОБА_1 посилається, що суд не звернув уваги на те, що відповідь Виконавчого комітету Смілянської міської ради про відсутність інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 згідно до ч. 5 ст. 165 ЦПУ України на запит надсилається за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання фізичної особи боржника, а вона вкаказа у заяві і місце реєстрації і місце проживання ОСОБА_2 , які є різними. Тому, враховуючи те, що в заяві про видачу судового наказу чітко вказана адреса реєстрації боржника - АДРЕСА_1 , а запит направлявся лише по місцю проживання у м. Сміла, то за вказаною нею адресою реєстрації в м . Умань Черкаської області запит відповідно не направлявся, то суд дійшов помилкового та передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу. Отже, заявник вважає, що постановлення оскаржуваної ухвали за вказаних висновків суду є помилковим, тому ухвала підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу та переглянути заяву і видати судовий наказ про стягнення аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Згідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб , що передбачено ч. 2 ст. 160 ЦПК України.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України, якою визначено, що у разі отримання судом інформації про неможливість встановлення зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання ( перебування ) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу. Суд послався, що згідно відповіді Виконавчого комітету Смілянської міської ради вбачається відсутність даних відділу державної реєстрації інформація про реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по м. Сміла Черкаської області.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними та помилковими, не відповідають обставинам справи та вимогам закону, з огляду на наступне.

Згідно ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 163 ЦК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

В той же час законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема частина 1 статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, позови про стягнення аліментів можуть бути пред`явлено як за зареєстрованим місцем проживання, так і за місцем його перебування.

Частинами 4-9 ст.165 ЦПК України, передбачено дії суду для визначення підсудності заяви про видачу судового наказу.

Так, суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У разі, якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

У разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що законодавець встановлює обов`язок суду звертатися для з`ясування зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи-боржника саме до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, а також у випадку наявності у боржника статусу підприємця, встановлювати місце його знаходження за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається із поданої заяви заявником ОСОБА_1 вказано місце проживання боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в той же час вказано і адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , які не є одними і тими ж, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Крім того, зміст заяви містить інформацію про реєстрацію боржника ОСОБА_2 як фізичною особою підприємцем за індивідуальним податковим номером НОМЕР_2 .

На виконання вимог вищезазначеної статті судом першої інстанції зроблено запит лише до Смілянської міської ради, зокрема відділу державної реєстрації інформації про реєстрацію місця проживання, згідно відповіді якого інформація про місце проживання ОСОБА_2 по м. Смілі Черкаської області відсутня.

Проте, суд першої інстанції, в порушення процесуального закону, не використав всі способи встановлення місця фактичної реєстрації чи знаходження боржника, з метою визначення підсудності, не перевірив даних щодо реєстрації божника в м. Умань Черкаської області, як вказала заявник, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення судом запиту до органу, реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника на території міста Умані Черкаської області. Тому суд дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу, не звернувши уваги, що заявником у поданій заяві вказана адреса реєстрації АДРЕСА_1 , а також не перевірив місце знаходження боржника за відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та громадських формувань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано положення ч. 9 ст. 165 ЦПК України та передчасно відмовлено у видачі судового наказу, оскільки судом не отримано інформацію, що не давала б можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-боржника, а також підтвердження наявності у боржника статусу підприємця з відповідною його реєстрацією.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із доводами апеляційної скарги щодо вимог про скасування ухвали суду, тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, однак в іншій частині щодо вимог про перегляд заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину та видачі судового наказу, вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, тому не підлягають задоволенню, оскільки по суті заява судом першої інстанції не розглядалась, а суд апеляційної інстанції вирішує лише процесуальні питання щодо законності відмови у видачі судового наказу.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню лише в частині щодо скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, та вбачаючи, що судом першої інстанції ухвалу від 20 травня 2019 року постановлено з порушенням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування ухвали суду з направленням матеріалів заяви про видачу судового наказу для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу скасувати і направити матеріали заяви про видачу судового наказу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, ч.2. ст. 369, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2019 року про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів скасувати і направити матеріали заяви по видачу судового наказу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов