Ухвала

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 296/11076/15-ц

провадження № 61-228ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 20 травня 2013 року між

ОСОБА_1 та АТ «Дельта Банк» укладені три договори банківського вкладу (депозитні договори) «Найкраща пропозиція»: договір банківського вкладу (депозиту) № 007-05232-200513; договір банківського вкладу (депозиту) № 008-05232-200513; договір банківського вкладу (депозиту)

№ 009-05232-200513.

Предметом договорів було розміщення позивачем у AT «Дельта Банк» депозитних валютних вкладів у доларах США зі сплатою відсотків у розмірі 8,5 % річних: за договором № 007-05232-200513 - 4 359 доларів США;

за договором № 008-05232-200513 - 4 177 доларів США; за договором

№ 009-05232-200513 - 4 353 доларів США.

Для обслуговування цих депозитних договорів відповідачем відкрито вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 за вказаними договорами банківського вкладу, на який були зараховані кошти у загальному розмірі 12 889 доларів США. Вказані депозитні договори були укладені строком на 6 місяців, з 20 травня по 16 листопада 2013 року.

Крім того, вкладнику було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 , на який щомісячно зараховувались відсотки за вкладами, видана пластикова картка з ПІН-кодом з можливістю отримання відсотків за вкладами, але позивач відсотки за вказаними депозитними вкладами не отримувала.

За закінченням строку дії вказаних депозитних договорів, за ініціативою

AT «Дельта Банк», 25 листопада 2013 року позивачу було запропоновано укласти з банком новий депозитний договір від 25 листопада 2013 року

№ НОМЕР_3 на суму 9 326,49 доларів США. Одночасно за цим договором позивачу було відкрито новий вкладний (депозитний) рахунок

№ НОМЕР_4 .

За закінченням строку дії депозитного договору від 25 листопада 2013 року № НОМЕР_3 позивач уклала з відповідачем депозитний договір

№ 006-05704-260514 (на строк до 24 травня 2014 року), сума депозиту за яким становила 9 795 доларів США. Для обслуговування вказаного депозиту було відкрито новий вкладний рахунок № НОМЕР_5 , на який було зараховано 9 795 доларів США.

За закінченням строку дії депозитного договору від 25 листопада 2014 року № 006-05704-260514 позивач уклала з відповідачем депозитний договір

№ 003-05704-251114 (на строк до 09 грудня 2014 року), сума депозиту за яким становила 10 269 доларів США. Для обслуговування вказаного депозиту було відкрито новий вкладний рахунок № НОМЕР_6 , на який було зараховано 10 269 доларів США.

Позивач вважала, що в порушення вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492) та Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03 грудня 2003 № 516 (далі - Положення

№ 516), відповідачем при об`єднанні трьох депозитних договорів в один не було обліковано кошти позивача в сумі 4 359 доларів США та нараховані відсотки на нього за період з 20 травня по 25 листопада 2013 року в сумі 661 доларів США.

29 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського відділення AT «Дельта Банку» із заявою про повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) від 20 травня 2013 року № 007-05232- 200513. Вимога позивача не була виконана банком.

27 лютого 2015 року позивач вдруге звернулася до Житомирського відділення AT «Дельта Банку» про повернення депозитного вкладу. Однак відповіді не надійшло, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира

від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії АТ «Дельта Банк» незаконними.

Стягнуто з АТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму внеску (депозиту) в розмірі 13 107,21 доларів США.

Стягнуто з АТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 витрати в сумі

26,40 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем було виявлено бажання забрати вклад з ПАТ «Дельта Банк», про що вона повідомила відповідача в письмовому вигляді, що є беззаперечним правом вкладника на отримання вкладу на першу вимогу. Отже, відмова відповідача у поверненні вкладу позивачу є необґрунтованою, та наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року заочне рішення Корольовського районного суду міста Житомира

від 23 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, відстави для задоволення позову відсутні.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 20 травня 2013 року між ОСОБА_1 та

АТ «Дельта Банк» укладені три договори банківського вкладу (депозитні договори) «Найкраща пропозиція»: договір банківського вкладу (депозиту)

№ 007-05232-200513; договір банківського вкладу (депозиту)

№ 008-05232-200513; договір банківського вкладу (депозиту)

№ 009-05232-200513.

Предметом договорів було розміщення позивачем у AT «Дельта Банк» депозитних валютних вкладів у доларах США зі сплатою відсотків у розмірі 8,5 % річних: за договором № 007-05232-200513 - 4 359 доларів США;

за договором № 008-05232-200513 - 4 177 доларів США; за договором

№ 009-05232-200513 - 4 353 доларів США.

Для обслуговування цих депозитних договорів відповідачем відкрито вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 за вказаними договорами банківського вкладу, на який були зараховані кошти у загальному розмірі 12 889 доларів США. Вказані депозитні договори були укладені строком на 6 місяців, з 20 травня по 16 листопада 2013 року.

Крім того, вкладнику було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 , на який щомісячно зараховувались відсотки за вкладами, видана пластикова картка з ПІН-кодом з можливістю отримання відсотків за вкладами, але позивач відсотки за вказаними депозитними вкладами не отримувала.

За закінченням строку дії вказаних депозитних договорів, за ініціативою

AT «Дельта Банк», 25 листопада 2013 року позивачу було запропоновано укласти з банком новий депозитний договір від 25 листопада 2013 року

№ НОМЕР_3 на суму 9 326,49 доларів США. Одночасно за цим договором позивачу було відкрито новий вкладний (депозитний) рахунок

№ НОМЕР_4 .

За закінченням строку дії депозитного договору від 25 листопада 2013 року № НОМЕР_3 позивач уклала з відповідачем депозитний договір

№ 006-05704-260514 (на строк до 24 травня 2014 року), сума депозиту за яким становила 9 795 доларів США. Для обслуговування вказаного депозиту було відкрито новий вкладний рахунок № НОМЕР_5 , на який було зараховано 9 795 доларів США.

За закінченням строку дії депозитного договору від 25 листопада 2014 року № 006-05704-260514 позивач уклала з відповідачем депозитний договір

№ 003-05704-251114 (на строк до 09 грудня 2014 року), сума депозиту за яким становила 10 269 доларів США. Для обслуговування вказаного депозиту було відкрито новий вкладний рахунок № НОМЕР_6 , на який було зараховано 10 269 доларів США.

29 грудня 2014 року та 27 лютого 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявами про повернення вкладу. Проте, відповіді не отримала.

Відповідно до частини 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною першою статті 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що

з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Підпунктами 1 та 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, будь-яких позовних вимог до ФГВФО позивач не заявляла.

Також апеляційний суд установив, що гарантовану законом суму за вкладом у розмірі 200 000 грн позивач одержала та на залишок вкладу включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів. Вказане не заперечується позивачем.

Враховуючи вищевказані обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький