Номер провадження: 22-ц/813/3463/19
Номер справи місцевого суду: 520/661/15-ц
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Манзенюка Романа Миколайовича, боржник - ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Першого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Манзенюка Р.М., в якій просив суд:

визнати дії старшого державного виконавця Першого Київського м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Манзенюка Р.Мщодо винесення постанови про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 520/661/15-ц стягувачу - ОСОБА_1 . про стягнення з ОСОБА_2 35338,58грн. у виконавчому провадженні №49132049 від 20.06.2018року неправомірними;

зобов`язати старшого державного виконавця Першого Київського м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Манзенюка Р.Мвиконати дії щодо усунення порушень прав стягувача шляхом поновлення виконавчого провадження щодо виконання рішення суду у справі № 520/661/15-ц про стягнення на користь стягувача ОСОБА_1 з ОСОБА_2 35338,58 грн.

В обґрунтування наданої скарги скаржник посилається на те, що на виконанні у Першому Київському ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/661/15-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості 35338,58 грн.

Однак, як вказав скаржник, 20.06.2018 року старшим державним виконавцем Першого Київського ВДВС ГТУЮ у Одеській області Манзенюком Р.М. було винесено постанову про повернення зазначеного виконавчого документа, на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_2 , яку оголошено у розшук, не знайдено протягом року.

Разом з тим, скаржник вважав, що під час виконання виконавчого листа державним виконавцем не вжито усіх необхідних заходів для його примусового виконання, зокрема, державним виконавцем не було встановлено, чи дійсно боржник - ОСОБА_2 була оголошена у розшук.

Крім того, скаржник зазначив, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу було постановлено старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Одеській області Манзенюком Р.М. 20.06.2018 року.

Однак, з невідомих причин, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу було надіслано лише 15.08.2018 року рекомендованим листом № 089, тобто майже через два місяці від дати її постановлення.

З урахуванням викладеного, не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною скаргою на дії старшого державного виконавця Першого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Манзенюка Р.М. про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії старшого державного виконавця Першго Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Манзенюка Р.М.щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 520/661/15-ц стягувачу - ОСОБА_1., про стягнення з ОСОБА_2 35338,58грн. у виконавчому провадженні №49132049 від 20.06.2018року - неправомірними.

Зобов`язано старшого державного виконавця Першого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Манзенюка Р.М.виконати дії щодо усунення порушень прав стягувача - ОСОБА_1 шляхом поновлення виконавчого провадження щодо виконання рішення суду у справі № 520/661/15-ц про стягнення на користь стягувача ОСОБА_1 з ОСОБА_2 35338,58 грн.

В апеляційній скарзі Перший Київський ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року, та постановлення нової, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 30.08.2019 року, на 14.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (т.2, а.с. 163, 170-171), у тому числі баржник ОСОБА_2 - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за 10 днів до судового засідання, як того вимагає ч.11 ст. 128 ЦПК України (т.2, а.с.174-175).

Разом з тим, скаржник ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без його участі, через відсутність коштів на прибуття до суду м. Одеси (т.2, а.с. 165-168).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в якій справа перебуває на розгляді після відкриття апеляційного провадження більше 5 місців (т.2, а.с.146), у тому числі через ліквідацію апеляційного суду Одеської області, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, за винятком скаржника, який надав суду заяву про слухання справи у його відсутність.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 03.09.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/661/15-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості 35 338,58 грн.

Скаржник ОСОБА_1 . обґрунтовував свою скаргу тим, що 20.06.2018року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Одеській області Манзенюком Р.М. було винесено постанову про повернення зазначеного виконавчого документа, на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_2 , яку оголошено у розшук, не знайдено протягом року.

Крім того, скаржник вважав, що під час виконання виконавчого листа державним виконавцем не вжито усіх необхідних заходів для його примусового виконання, зокрема, державним виконавцем не було встановлено, чи дійсно боржник - ОСОБА_2 була оголошена у розшук.

Також скаржник ОСОБА_1 зазначив, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу було постановлено старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Одеській області Манзенюком Р.М. 20.06.2018 року, однак, з невідомих причин, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу було надіслано лише 15.08.2018 року рекомендованим листом № 089, тобто майже через два місяці від дати її постановлення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що всі відомості, які зазначені в скарзі ОСОБА_1 на дії державного виконавця, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Заперечуючи проти скарги, старший державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Манзенюк Р.М. посилався на те, що вищезазначений виконавчий лист надійшов на виконання до ДВС 21.10.2015 року, та 23.10.2015 року старшим державним виконавцем відділу Балалайкійною К.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49132049.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання рішення суду, керуючись статтею 57 Закону (у діючій на той час редакції), державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Копію постанови направлено на виконання до відповідних реєструючих установ. Неодноразовими виходами державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , вул. Сумська, 47, боржника не знайдено, про що складені відповідні акти.

У зв`язку з цим, постановами №В-5/626 від 20.01.2016року та №В-5/626 від 15.07.2016року було застосовано примусовий привід через органи поліції до боржника - ОСОБА_2 , забезпечивши її явку до державного виконавця до Київського відділу ДВС ОМУЮ.

12.08.2016 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Балалайкіна К.В. звернулася до Київського районного суду м. Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_2 , однак ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2016року у задоволенні подання було відмовлено.

Крім того, 12.08.2016 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Балалайкіна К.В. звернулася до Київського районного суду м. Одеси з поданням, в якому просила оголосити в розшук - ОСОБА_2 ..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2016 року було задоволено подання державного виконавця від 10.08.2016 року про розшук боржника та оголошено ОСОБА_2 у розшук.

Виконання вказаної ухвали покладено на органи національної поліції.

У зв`язку з цим, та враховуючи вищевикладене, державним виконавцем керуючись п.4 ч.1 ст.38 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 04.10.2016 року винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

Поряд з цим, державним виконавцем проведено перевірку майнового стану боржника, шляхом направлення відповідних запитів до реєструючих установ та отримання інформації у порядку доступу державних виконавців до реєстрів.

Згідно з відповідями на запити до ДФС України та ПФУ встановлено, що інформація щодо сум доходу та останнього місця роботи боржника у відповідних реєстрах відсутня, ОСОБА_2 відкритих рахунків не має, пенсію не отримує.

Крім того, 01.06.2018року державним виконавцем складено акт виходу державного виконавця за місцем проживання боржника, згідно з яким ані боржника, ані належного йому майна, на яке можливо звернути стягнення, виявлено не було.

Державний виконавець також зазначив суду, що оскільки боржника було оголошено у розшук за ухвалою суду від 26.08.2016року,однак відомості щодо встановлення місцезнаходження боржника до відділу не надходили, то у відповідності до вимог пункту 7 статті 37 Закону, ним - старшим державним виконавцем Манзенюком Р.М. 20.06.2018року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копію якої разом з оригіналом виконавчого документа направлено на адресу ОСОБА_1 , вказану у виконавчому документі.

Однак, з таким твердженням старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Манзенюка Р.М. суд першої інстанції обгрунтовано не погодився.

Як було зазначено вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2015року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 30 вересня 2014 року у загальній сумі 35 338,58грн., з яких: борг за розпискою 1550,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.05.15року становить 32082,21 гривень, 3% річних від суми боргу за період з 01.01.2015 по 18.05.2015 - 363,89 гривень, проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 01.01.2015 року по 18.05.2015 року у сумі 2892,48 гривень. Стягнуто судові витрати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 288,98 гривень.

На виконання вказаного рішення суду 09.10.2015року Київським районним судом м. Одеси були видані відповідні виконавчі листи.

Обставини відкриття виконавчого провадження та здійснення відповідних виконавчих дій учасниками справи не оспорюється і ця обставина не є предметом апеляційного оскарження.

Спірним є питання, чи здійснив старший державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Манзенюк Р.М. всі необхідні дії для виконання судового рішення, яке до цього часу, тобто протягом фактично 4 років не виконано.

На думку суду першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, вказаним старшим державним виконавцем здійснено недостатньо дій для виконання судового рішення.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, ч. 1 ст.36 зазначеного вище Закону передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Як було зазначено вище, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2016року було задоволено подання Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про розшук боржника - ОСОБА_2 і її оголошено у розшук та зобов`язано органи Національної Поліції здійснити такий розшук.

Разом з тим, докази направлення вказаної ухвали на адресу Національної Поліції в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, коли саме боржника було фактично оголошено у розшук.

Відповідні докази також не буди надані державним виконавцем під час розгляду скарги.

Проте, з інформаційних листів Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що дата зникнення ОСОБА_2 - 26.08.2016року, дата останнього оновлення інформації - 28.12.2017року та 23.10.2018року, а згідно рапорту ДОП СП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Олейник І.А., матеріли на виконання за фактом розшуку фізичної особи боржника ОСОБА_2 надішли 10.10.2018року (т.2, а.с.33).

Крім того, у судовому засіданні 11.12.2018року судом були оглянуті оригінали матеріалів відповідного виконавчого провадження та встановлено, що вказана ухвала суду про оголошення у розшук боржника в матеріалах виконавчого провадження взагалі відсутня.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні фактичні обставини вказують на те, що державний виконавець передчасно ухвалив постанову про повернення виконавчого документа, оскільки докази того, що ОСОБА_2 перебуває у розшуку з 26.08.2016року в матеріалах справи відсутні, а згідно рапорту ДОП СП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Олейник І.А. матеріли на виконання за фактом розшуку фізичної особи боржника ОСОБА_2 надішли 10.10.2018року, що в свою чергу є порушенням прав стягувача на своєчасне та повне виконання рішення суду у примусовому порядку.

Більше того, суд першої інстанції вказав, що боржник ОСОБА_2 вийшла на телефонний зв`язок та в усній бесіді пояснила, що вона знає про те, що знаходиться у розшуку та з якої причини.

Незважаючи на це, органи Національної поліції дій щодо встановлення фактичного місцезнаходження боржника не вчинили, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2016 року про розшук боржника - ОСОБА_2 не виконали.

Крім того, відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Однак, в порушення зазначених вимог закону постанова про повернення виконавчого документа від 20.06.2018року стягувачеві була направлена лише 15.08.2018 року.

Таким чином, державним виконавцем було порушено права стягувача на повторне пред`явлення виконавчого листа, оскарження дій посадових осіб, оскільки він був повідомлений про вчинені дії майже через два місяці.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що державним виконавцем під час виконання виконавчого провадження не було вжито всіх заходів, необхідних та достатніх для виконання рішення суду, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», а повернення виконавчого листа на підставі п.7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним.

При цьому, задовольняючи скаргу, суд обґрунтовано виходив із положень ст.ст. 447, 451 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра