Провадження №22-ц/812/1533/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі представників сторін: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №467/184/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення, яке постановив Арбузинський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Догарєвої Ірини Олегівни у приміщенні цього суду 08 липня 2019 року, повний текст якого виготовлений 15 липня 2019 року, за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

Позов мотивований тим, що між сторонами у 2005 році був укладений договір оренди земельної ділянки, який пройшов державну реєстрацію в Арбузинському секторі реєстрації №5 Миколаївської філії Центру ДЗК 29 травня 2006 року. За умовами даного договору позивач передала ТОВ «Агрофірма «Вісла» в користування належну їй земельну ділянку площею 7,1202 га кадастровий номер :08:000:0020, розташовану в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. При укладенні зазначеного договору сторони досягли згоди, що земельна ділянка передається в оренду строком на 10 років (п.8 Договору), сума орендної плати складає 1,7% від нормативної грошової оцінки землі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки без урахування індексації на момент укладення договору складала 22566,84 грн. (п.5 Договору). 22 серпня 2007 року сторони внесли зміни до договору оренди землі від 29 травня 2006 року, уклавши додатковий договір, де до п.8 Договору були внесені зміни, а саме - сторони встановили, що договір укладено на 15 років. Також були внесені зміни до п.9, сторони визначились, що починаючи з 01 січня 2008 року орендна плата становить 2,5 % від нормативної грошової оцінки землі. Вказаний додатковий договір пройшов державну реєстрацію, йому було присвоєно реєстраційний номер 97. Сторони належно виконували взяті зобов`язання по договору оренди землі до 2016 року включно, але за 2017-2018 роки позивач по справі не отримала жодної виплати орендних платежів. За розрахунком позивача з урахуванням коефіцієнту індексації та коефіцієнту згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року №1185 нормативна грошова оцінка землі в 2017 та 2018 роках складала 190052,86 грн. Відповідно, орендна плата в 2017 та 2018 році мала складати 190052,86 грн. х 2,5%, тобто 4751,32 грн. за кожен рік, що разом становить 9502,64 грн., яку вона просила стягнути з відповідача.

Згідно п. 28 Договору, Орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 2, 13, 15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 526, 638 ЦК України, позивач вказує, що несплата орендної плати відповідачем є істотним порушенням договору оренди та підставою, виходячи зі змісту ст.ст. 24, 32 Закону України «Про оренду землі», п.д ч.1 ст.141 ЗК України, для його розірвання.

Крім того, позивач на підставі положень ст.ст. 611,625 ЦК України просила про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, інфляційних втрат та 3% річних, що розраховані виходячи з суми заборгованості по сплаті орендної плати за 2017 рік в сумі 4751,32 грн. за період з 01 січня 2018 року до дня звернення до суду - 06 лютого 2019 року, а також виходячи із з суми заборгованості по сплаті орендної плати за 2018 рік в сумі 4751,32 грн. за період з 01 січня 2019 року до дня звернення до суду - 06 лютого 2019 року. Разом за розрахунком позивача сума склала: пеня за прострочення виплати орендної плати - 2147,58 грн., інфляційні збитки - 352,05 грн. та проценти за прострочення з виплати орендної плати (3% річних) - 185,88 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримала свої позовні вимоги та просила про їх задоволення з наведених у позові підстав.

Представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Вісла» Рибакова Л.А. направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в позові відмовити.

Відзив мотивований тим, що ТОВ «Агрофірма «Вісла» виконало обов`язок зі сплати орендної плати ОСОБА_3 в розмірі, що значно перевищує передбачений Договором, переказавши на ім`я позивача орендну плату поштовими переказами: за 2017 рік 20 вересня 2017 року в сумі 18358,96 грн. та за 2018 рік 19 лютого 2019 року в с сумі 18856,31 грн.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь ОСОБА_3 орендну плату за договором оренди земельної ділянки в сумі 9502 грн 64 коп., 168 грн. 69 коп. пені, 71 грн. 50 коп. інфляційного збільшення боргу, та 3% річних в сумі 14 грн., що разом становить 9756 грн. 83 коп.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 614 грн. 72 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2400 грн., що разом становить 3014 грн. 72 коп.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про розірвання договору оренди землі задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення вимог Закону України «Про оренду землі», положень укладеного сторонами у 2005 році договору оренди землі відповідач систематично не сплачує орендні платежі, чим порушує право позивача на отримання прибутку у вигляді орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди на вимогу орендаря. Позивач вважає, що судом не встановлені причини неотримання нею орендної плати за 2017 рік. Відповідач не вжив заходів з приводу встановлення таких причин та в подальшому її виплати орендодавцю. Щодо переказу коштів на ім`я позивача 19 лютого 2019 року, то зміна порядку виплати орендної плати (через засоби поштового зв`язку) сторонами не узгоджувалась, що виключає можливість твердження про ухилення від отримання орендних платежів. При розгляді іншої цивільної справи за її позовом до ТОВ «Агрофірма «Вісла» про визнання договору оренди припиненим відповідачу було відомо про неотримання позивачем орендної плати, але відповідач не вчинив дій для її виплати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відзив мотивований тим, що відповідачем на виконання зобов`язань за договором оренди землі здійснювались перекази грошових коштів 20 вересня 2017 року та 19 лютого 2019 року, але у позивачки відсутня абонентська поштова скриня , хоча на неї покладений обов`язок по її встановленню, що виключає покладення ризику неотримання повідомлення про надходження поштового переказу на відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає таким вимогам закону.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України.

За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :08:000:0020, розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області площею 7,1202 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с. 11, 12, 13).

У 2005 р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» був укладений договір оренди землі (далі - Договір оренди), об`єктом оренди за яким є вказана земельна ділянка. Договір зареєстрований 29 травня 2006 року за №81 у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 7-9).

За умовами Договору оренди, його укладено на 10 років.

Орендна плата згідно пункту 9 вноситься орендарем у розмірі 1,7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної пунктом 5 цього договору. У пункту 5 нормативна грошова оцінка земельної ділянки зазначена сторонами в сумі 22566,84 грн. Орендна плата здійснюється в грошовій або, за домовленістю сторін, відробітковій (послугами) чи натуральній (сільгосппродукцією) формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції (пункт 10). Орендна плата за звітний рік виплачується орендарем орендодавцю до 31 грудня звітного року (пункт 11). У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, орендарем сплачується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, за кожен день прострочення (пункт 14).

За умовами, визначеними пунктом 28 Договору оренди, орендодавець має, зокрема, право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Дія договору припиняється, крім іншого, на підставі пункт 38 Договору оренди, шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Також пунктом 42 Договору оренди передбачено, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Додатковим договором від 23 серпня 2007 року №232, що був зареєстрований Арбузинським районним сектором №5 Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 22 серпня 2007 року за №97, до Договору оренди внесені зміни, зокрема визначено, що договір укладено на 15 років. Внесено також зміни до п.9 Договору оренди, що починаючи з 01 січня 2008 року орендна плата становить 2,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій або натуральній формі (а.с.10).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 посилалась на порушення орендарем умов договору щодо оплати орендної плати, невиплату орендної плати за 2017 та 2018 роки, що вважала підставою для розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням індексації та 3% річних, пені.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права - це ст.792 ЦК України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12.

Крім того статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Таким чином, розірвання договору оренди землі можливе на вимогу однієї із сторін в разі такого невиконання своїх обов`язків другою стороною, що є істотним, тобто завдає іншій стороні такої шкоди, яка унеможливлює та/або значною мірою перешкоджає досягненню нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою терміну «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотності порушення договору у законі зазначається термін «шкода», який слід тлумачити з урахуванням ч. 2 ст. 22 ЦК України, а істотний негативний вплив на інтереси потерпілої сторони визначається виходячи з розміру завданої порушенням шкоди, який не дозволяє цій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

Відтак, суду належить встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, а її розмір не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Як встановив суд, згідно змісту п.11 договору оренди, укладеного сторонами, орендна плата за звітний рік виплачується орендарем орендодавцю до 31 грудня звітного року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, остаточний розрахунок зі сплати орендної плати ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь орендодавця ОСОБА_3 за умовами Договору оренди повинен бути проведений не пізніше ніж 31 січня року, за який проводиться оплата.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням за місцем проживання кредитора.

Як вбачається зі змісту Договору оренди, порядок та місце виконання орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати орендодавцю сторонами не встановлені.

Відтак належним місцем виконання зобов`язання зі сплати орендної плати є місце проживання позивача.

На виконання даного обов`язку відповідачем на адресу за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 здійснено поштовий переказ коштів в сумі 18358,96 грн. в рахунок орендної плати за 2017 рік, згідно списку згрупованих поштових переказів відправника ТОВ «Агрофірма «Вісла» за формою №103-1 та квитанції про його оплату з відбитком календарного штемпеля від 20 вересня 2017 року.

Факт здійснення даного переказу підтверджений також інформацією, наданою філією «Кіровоградська дирекція» АТ «Укрпошта» від 20 червня 2019 року №46/567, за якою зазначений переказ на ім`я позивача прийнятий 20 вересня 2017 року з приміткою «орендна плата за земельні частки». Переказ повернуто відправнику 30 жовтня 2017 року.

Згідно відповіді на запит представника відповідача філією «Кіровоградська дирекція» АТ «Укрпошта» від 28 травня 2019 року №41/07/Р-11257 щодо виплати поштового переказу позивачу повідомлено, що інформацію про пересилання та доставку переказів за 2017 рік надати неможливо.

Також відповідачем на адресу за місцем проживання позивача на ім`я ОСОБА_3 здійснено поштовий переказ коштів в сумі 18856,31 грн. в рахунок орендної плати за 2018 рік згідно списку згрупованих поштових переказів відправника ТОВ «Агрофірма «Вісла» за формою №103-1 та квитанції про його оплату з відбитком календарного штемпеля від 19 лютого 2019 року.

Факт здійснення даного переказу підтверджений також інформацією, наданою філією «Кіровоградська дирекція» АТ «Укрпошта» від 20 червня 2019 року №46/567, за якою зазначений переказ на ім`я позивача прийнятий 19 лютого 2019 року. Переказ повернуто на рахунок відправника 28 березня 2019 року. Згідно відповіді на запит представника відповідача філією «Кіровоградська дирекція» АТ «Укрпошта» від 28 травня 2019 року №41/07/Р-11257 щодо виплати поштового переказу позивачу, повідомлено, що даний поштовий переказ 21 лютого 2019 року надійшов до ПВПЗ №10, в зону обслуговування якого входить с. Новоселівка, та того ж дня виданий листоноші в доставку, але не виплачений в зв`язку з відсутністю адресата дома. Оскільки у адресата відсутня абонентська поштова скринька, повідомлення про надходження поштового переказу залишено у воротах паркану. Повторне повідомлення було залишене у воротах паркану 26 лютого 2019 року. Листоношею у телефонному режимі було повідомлено ОСОБА_3 про надходження переказу. Оскільки за одержанням даного переказу протягом встановленого терміну зберігання адресат не звернувся, переказ повернуто відправнику.

Суд, проаналізувавши вказані докази, дійшов вірного висновку, що такі докази підтверджують факти виконання відповідачем договірних зобов`язань та вчинення дій по внесенню орендної плати за 2017 та 2018 рік.

При цьому судом встановлено, що відповідачем дії з виплати орендної плати за 2017 рік вчинені у межах обумовленого сторонами строку виплати орендної плати, але порушено строк виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за 2018 рік, оскільки поштовий переказ грошових коштів здійснений ним 19 лютого 2019 року, тобто з порушенням передбаченого Договором строку.

Встановивши на підставі належним чином оцінених доказі в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дав їм належну правову оцінку та з урахуванням положення закону, які регулюють спірні правовідносини, врахувавши правові висновки Верховного Суду України, правильно встановив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку, що сам по собі факт несвоєчасного відправлення поштового переказу на виплату орендної плати за 2018 рік не може бути підставою для розірвання договору, оскільки, по-перше, не створює систематичного порушення прав орендодавця, а по-друге, не є істотнім порушенням прав позивачки, оскільки період прострочення виконання зобов`язання не є значним, а тому відсутні передбачені законом підстави для розірвання Договору оренди.

За такого правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами систематичної несплати відповідачем орендної плати, оскільки відсутня вина ТОВ «Агрофірма «Вісла» у простроченні сплати орендної плати за 2017 рік.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і відхиляє аргументи апеляційної скарги.

Щодо наявності вини відповідача у систематичному порушенні зобов`язань з виплати орендної плати.

В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (частини 1, 2 ст. 613 ЦК України).

Судом встановлено і таке не спростовано позивачем, що відповідачем вчинено реальні дії з виплати позивачеві орендної плати за 2017, 2018 роки, а тому відповідач не може вважатися таким, що прострочив. За такого посилання позивача на те, що відповідачем не встановлювались причини неотримання переказу позивачем у 2017 році та судом такі обставини не встановлені, не заслуговують на увагу, не мають правового значення, оскільки не спростовують факт вчинення дій орендарем з виплати орендної плати за цей рік.

Навпаки, відповідачем надані докази того, що орендодавець ОСОБА_3 не вчинила необхідних дій прийняття орендної плати (отримання поштового переказу).

Щодо посилань на недотримання працівниками поштового відділення порядку повідомлення позивачки про поштовий грошовий переказ, то таке не впливає на оцінку виконання орендарем зобов`язань з договором.

Сам по собі факт стягнення судом неотриманої позивачем орендної плати не свідчить про наявність підстав для розірвання договору оренди землі, а тому доводи в апеляційній скарзі про наявність таких підстав є помилковими.

Рішення суду в частині стягнення неотриманої позивачем орендної плати не оскаржується і не було предметом апеляційного перегляду.

Оскільки рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів в силу ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду залишається без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 11 вересня 2019 року