Дата документу 04.09.2019 Справа № 333/2654/16-ц
Запорізький апеляційний суд
____________________________________________________________________________
Єдиний унікальний №333/2654/16ц Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/2815/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції суми призначеної до стягнення та відсотків за прострочу виконання грошового зобов`язання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції суми призначеної до стягнення та відсотків за прострочу виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2007 року з відповідача ОСОБА_2 на його користь стягнуто грошову компенсацію у розмірі 60 000 грн., судовий збір - 453 грн. 14 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 30 грн., витрати пов`язані з проведенням експертизи - 429 грн. 77 коп., а усього у сумі 60 912, 81 грн.

Відповідач добровільно у порядку виконання рішення суду та в порядку виконавчого провадження заборгованість не погасила. Виконавчий лист по виконанню вказаного рішення суду знаходиться на виконання в Комунарському ВДВС Запорізького МУЮ.

Вважає, що з відповідача на його користь повинна бути стягнута компенсація з урахуванням інфляції за прострочку виконання грошового зобов`язання та відсотки за затримку грошового зобов`язання за період з 01.05.2013 року по 01.05.2016 року.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію з урахуванням індексу інфляції за прострочку виконання грошового зобов`язання в розмірі 53 035,94, суму відсотків за затримку виконання грошового зобов`язання в розмірі 5 482,15 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами з приводу виконання рішення суду, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому до них не можуть застосовуватися норми, що регулюють цивільну правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив судові рішення скасувати.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Апеляційного Запорізької області від 25 жовтня 2007 року, ухваленим у справі за позовом про поділ спільного майна подружжя, поділено майно, яке є у спільній сумісній власності подружжя, а саме: визнано право власності за ОСОБА_2 на 33/100 частки будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 , вартістю 143 365 грн, та на інше майно та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 60 000 грн., судовий збір - 453 грн 14 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 30 грн., витрати пов`язані з проведенням експертизи - 429 грн 77 коп., а усього в сумі 60 912 грн 81 коп.

Рішення набрало законної сили та знаходилось на стадії виконавчого провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 50611008 від 25 березня 2016 року.

На час звернення до суду із вказаним позовом рішення суду не виконано, заборгованість становить 60 912, 81 грн.

Отже, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 1 травня 2013 року по 01 травня 2016 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування грошової компенсації в розмірі 60 912, 81 гривень за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2007 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідачка має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Апеляційного Запорізької області від 25 жовтня 2007 року про стягнення з відповідачки на користь позивача 60 912,81 грн. Вказане рішення суду є чинним.

З огляду на те, що рішення суду не виконувалось, відповідачка порушила вказане грошове зобов`язання, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. А тому рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року підлягає скасування з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи містять заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 за змістом яких, відповідачка у справі просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволені в позові саме з цих підстав. Вказані доводи є не спроможними з огляду на таке.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статті 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом надав розрахунок компенсації з урахуванням індексів інфляції та відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання, за яким стягненню з відповідачки підлягає 53 035, 94 гривень (індексація) та 5 482,15 гривень (відсотки за прострочення виконання зобов`язання). Вказаний розрахунок не суперечить нормам Закону, а тому колегія суддів приймає його та керується ним під час вирішення спору по суті.

При вирішенні даного спору окрім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам, а тому оскаржуване рішення на підставі ст. 276 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації з урахування інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 53 035,94 грн. (п`ятдесят три тисячі тридцять п`ять гривень 94 копійки) та суму відсотків за затримку виконання грошового зобов`язання в розмірі 5 482,15 гривень (п`ять тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 15 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: