ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/186/19Головуючий по 1 інстанції - Морозов В.В.
Категорія: 305010300 Головуючий (суддя - доповідач) в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства ,-

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що за заявою ОСОБА_2 від 22 червня 2017 року Черкаським районним відділенням поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області 11 липня 2017 року внесені відомості до ЄРДР і відносно нього розпочато розслідування. 11 грудня 2017 року позивачу повідомлено про підозру в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2017 року щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням за недоведеністю вчинення саме ним даного злочину. Запобіжний захід відносно позивача у виді особистого зобов`язання скасовано. Цивільний позов Черкаської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 залишено без задоволення. Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Позивач вважає, що він у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди - 49268 грн. (11 міс. 25 днів х 4173 грн.). Однак вважає, що в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому завдана значно більша шкода, яка зокрема становить 100 000 грн. Крім того, в процесі розгляду вказаної справи позивач користування правничою допомогою адвоката та поніс відповідно за її надання витрати в розмірі 3000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача кошти на загальну суму 103 000 грн. 00 коп.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_1 з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в порядку відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 49268 грн. 00 коп.

Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_1 з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в порядку відшкодування витрат, понесених за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що йому завдана моральна шкода саме в розмірі 100 000 грн. 00 коп. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому достатнім та відповідним вимогам законодавства розмір завданої моральної шкоди позивачу становить 49268 грн. Даний розмір відшкодування випливає з періоду фактичного незаконного перебування позивача під слідством з 11 грудня 2017 року по 04 грудня 2018 року та розміру мінімальної заробітної плати встановленої на час розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати підтверджені належним чином, зокрема: договором про надання юридичної допомоги, довіреністю, розрахунком послуг адвоката № 1-н від 17 січня 2019 року та квитанцією про надання юридичної допомоги від 17 січня 2019 року на суму 3000 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Черкаській області посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано, а позивачем в свою чергу не доведено належними, допустимими та достовірними доказами заявлені ним вимоги, щодо стягнення моральної шкоди у вказаному розмірі. Аналогічно як і не доведено, на переконання апелянта, факт наявності причинного зв`язку між винною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою позивачу.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції не враховано, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В свою чергу наданими суду документами витрати на правничу допомогу, за переконанням апелянта, не підтверджено, а тому суд помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Водночас зазначено, що Казначейтво виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України. Згідно ч. ст. 2 ЦК України учасником цивільних відносин є Держава Україна.

При цьому в апеляційній скарзі апелянт вказує, що він жодних прав чи інтересів позивача не порушував, не вступало з ним в жодні правовідносини і відповідно не завдавало шкоди позивачеві, а тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства воно не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

На ряду з викладеним скаржник вважає, що розмір визначеної судом моральної шкоди є необґрунтованим з підстав відсутності відомостей, щодо заподіяння позивачеві страждань у визначеному судом розмірі та конкретизації характеру обставин з яких вони відповідно слідували.

Крім того суд обраховував розмір шкоди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, разом з ти відповідно до змісту п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» починаючи з 01 січня 2017 року вказаний розмір необхідно розраховувати з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щодо, відшкодування сум, сплачених у зв`язку з наданням позивачу правничої допомоги то з наданих позивачем документів, за переконанням скаржника, неможливо встановити які саме послуги та в якому обсязі були надані, а тому їх стягнення не є незаконним.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2017 року щодо підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Та покладено на останнього наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду та повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням за недоведеністю вчинення саме ним даного злочину. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у виді особистого зобов`язання скасовано. Цивільний позов Черкаської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу прокурора та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 залишено без задоволення. Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_1 набув право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірним перебуванням під слідством та судом.

Судом правильно зазначено про те, що внаслідок перебування в період часу з 11 грудня 2017 року по 04 грудня 2018 року під слідством і судом позивачу завдана моральна шкода, яка полягала в порушенні його нормальних життєвих зв`язків.

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 вказав, що завдана моральна шкода також полягала в істотних змінах в його повсякденному житті. Протягом періоду перебування під слідством та судом він перебував у постійному психологічному напруженні, що негативно вплинуло на його психічний стан, працездатність, продуктивність праці та відносини в сім`ї. Обмеження щодо неможливості виїзду за межі Черкаської області негативно вплинули на його заробіток.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у зазначених вище випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій (пункт 1); майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, а також майно, на яке накладено арешт (пункт 2); штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином (пункт 3); суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (пункт 4); моральна шкода (пункт 5).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету, а майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі. У разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно (частини перша, друга статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Стосовно доводів апеляційних скарг щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Згідно статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600, 00 гривень. Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в 2019 році у місячному розмірі 4173 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції правильно застосував правило частини третьої статті 13 Закону та визначив розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 4173 грн. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Таким чином, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам статті 13 Закону № 266/94-ВР. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України не заслуговують на увагу, оскільки розрахунок відшкодування визначено судом у відповідності до вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до пп. 3 п. 4 Положення про Державну Казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Отже, доводи апелянта про те, що Державна казначейська служба України не повинна нести відповідальності за шкоду, завдану внаслідок незаконних дій державних органів є безпідставними, оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу Україна, шляхом списання Казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, кошти на відшкодування позивачу моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом їх списання ДКСУ з Єдиного казначейського рахунку, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, яка є їх розпорядником. При цьому будь-яких обов`язків на відповідача, як на самостійну юридичну особу, судом не покладено.

Вирішуючи питання, щодо стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про те, що наявні в матеріалах справи докази, зокрема розрахунок послуг адвоката № 1-н від 17 січня 2019 року, квитанція про надання юридичної допомоги від 17 січня 2019 року на суму 3000 грн., довіреність та договір про надання юридичної допомоги є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, який підтверджений документально.

Водночас доводи апеляційних скарг, як Головного управління Національної поліції в Черкаській області, так і Державної казначейської служби України не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянтів з висновками щодо їх оцінки в тому числі і в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді