Дата документу 06.08.2019 Справа № 329/844/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У. № 329/844/18 Головуючий у І-й інстанції: Ломейко В.В.
Провадження № 22-ц/807/2631/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Кулабухова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 05.12.2016 року по 07.12.2016 року, з 13.12.2016 року по 17.12.2016 року, з 22.12.2016 року по 30.04.2017 року, з 20.05.2017 року по 03.09.2017 року, з 21.09.2017 року по 10.10.2017 року, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
10.08.2018 року був звільнений зі служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Внаслідок ушкоджень здоров`я отриманих під час виконання обов`язків військової служби, змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити численні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки отримав численні хвороби, а саме: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночку), СН-0, дисциркуляторна енцефалопатія І ст. у вигляді розсіяних органічних знаків та стійкого помірно-вираженого антенно-вегетативного синдрому, зміцнілий післяопераційний рубець після лапаротомії (2017р.) резекції тонкої кишки з приводу лейоміоми, хронічний гастрит в стадії ремісії, поширення між хребцевий остеохондроз в шийному, грудному та поперековому відділі хребта, деформуючий спондильоз, деформуючий артроз реберно-хребцевих з`єднань, остеохондропатичний кіфор з клиноподібною деформацією хребців, лівобічний сколіоз грудного відділу хребта І ст. з больовим синдромом та незначним обмеженням обсягу руху, далекозору кість обох очей, ангіопатія сітківки обох очей, хронічна двобічна сенсоневральна туговухість зі сприйняття шепітної мови на обидва вуха, осумкований міждольовий плеврит лівої легені без порушення функцій зовнішнього дихання. Вказані хвороби, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час проведення антитерористичної операції. Вказане викладене у свідоцтві про хворобу № 1150 від 27.06.2018 року, виданому госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, довідкою військово-лікарської комісії від 17.10.2017р. № 2259, виданій ВЧ НОМЕР_2 та довідкою військово-лікарської комісії від 27.11.2017р. № 808, виданій ВЧ НОМЕР_3 .
Вказані хвороби були приводом для неодноразових звернень до лікарні, де він перебував на стаціонарному лікуванні. Хвороби (травми) в нього виникли у зв`язку із захворюваннями, які отримані в результаті виконання обов`язків військової служби, у зв`язку з чим позивачу 12.09.2018 року первинно встановлено ІІІ групу інвалідності (інвалід війни) з втратою працездатності на 30%, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серія АВ № 1022193 від 12.09.2018р. та довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серія АГ № 0009320 від 12.09.2018р.
У зв`язку із захворюваннями, отриманими під час проходження військової служби порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Щоденно його турбують головні болі та шум у вухах, які є нестерпними, оскільки знеболювальні ліки допомагають лише на кілька годин. У зв`язку із захворюванням його щодня турбують головні болі, часто виникає запаморочення, часті болі в лівій половині грудної клітки при диханні, задишка при ходьбі, відчуття загальної слабкості, почуття тремтіння в тілі, слабкість і біль в ногах. Він став роздратованим, що позначається на його відносинах із родиною та знайомими.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 240 000 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 05.12.2016 року по 07.12.2016 року, з 13.12.2016 року по 17.12.2016 року, з 22.12.2016 року по 30.04.2017 року, з 20.05.2017 року по 03.09.2017 року, з 21.09.2017 року по 10.10.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується відповідною довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цінності України від 24.11.2017р. № 948 та військовим квитком серії НОМЕР_4 (а.с.11-13).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 1150 від 27.06.2018 року, виданому госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, довідки військово-лікарської комісії від 17.10.2017р. № 2259 виданої ВЧ НОМЕР_2 та довідки військово-лікарської комісії від 27.11.2017р. № 808 виданої ВЧ НОМЕР_3 , у ОСОБА_1 наявні наступні хвороби, а саме: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночку), СН-0, дисциркуляторна енцефалопатія І ст. у вигляді розсіяних органічних знаків та стійкого помірно-вираженого антенно-вегетативного синдрому, зміцнілий післяопераційний рубець після лапаротомії (2017р.) резекції тонкої кишки з приводу лейоміоми, хронічний гастрит в стадії ремісії, поширення між хребцевий остеохондроз в шийному, грудному та поперековому відділі хребта, деформуючий спондильоз, деформуючий артроз реберно-хребцевих з`єднань, остеохондропатичний кіфор з клиноподібною деформацією хребців, лівобічний сколіоз грудного відділу хребта І ст. з больовим синдромом та незначним обмеженням обсягу руху, далекозору кість обох очей, ангіопатія сітківки обох очей, хронічна двобічна сенсоневральна туговухість зі сприйняття шепітної мови на обидва вуха, осумкований міждольовий плеврит лівої легені без порушення функцій зовнішнього дихання. Вказані хвороби, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 15-18).

10.08.2018 року ОСОБА_1 був звільнений зі служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2018р. № 216 (а.с. 14).
Відповідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 1022193 від 12.09.2018р. ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності до 01.10.2020р., внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.19).
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії АГ № 0009320 від 12.09.2018 року, ступень втрати професійної працездатності у ОСОБА_1 становить 30 % (а.с. 20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на ст. 56 Конституції України яка встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.
Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України.
Враховуючи, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом державного управління, воно має обов`язок компенсувати завдану позивачеві шкоду за наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини Міністерства оборони України у заподіянні шкоди, з урахуванням положень статті 1173 ЦК України.
Матеріали справи свідчать, що причиною виникнення інвалідності у позивача ОСОБА_1 стали захворювання, пов`язані із захистом Вітчизни.
Враховуючи, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України), суд першої інстанції вважав, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок захворювання є доведеним.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів протиправності дій або бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода.

Як зазначив суд першої інстанції, позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України (його посадових осіб), причинний зв`язок між захворюванням позивача з наступним встановленням інвалідності, яке настало внаслідок проходження військової служби, та протиправним діянням Міністерства оборони України, тобто між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції обґрунтував його серед іншого правовими позиціями про відсутність підстав для задоволення аналогічних позовів військовослужбовців, що приймали участь у АТО, про відшкодування моральної шкоди викладених в постановах Верховного Суду від 05.06.2018р. № 760/5467/16-ц, від 06.06.2018р. 760/463/16-ц, від 15.08.2018р. № 333/6091/16-ц, а тому повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Погоджуючись з висновками першої інстанції, судова колегія виходить з того, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами (частина перша статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
До таких гарантій, зокрема, належить виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві (частина перша статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанова Кабінету Міністрів України № 691 від 08 вересня 2015 року «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції».
Тобто позивач не позбавлений можливості в межах реалізації державою гарантій соціального і правового захисту військовослужбовців отримати одноразову грошову допомогу в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зазначена правова позиція про відсутність підстав для задоволення аналогічних позовів колишніх військовослужбовців про відшкодування моральної шкоди викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2018 року № 314/847/17, від 12.09.2018 року № 310/2878/17, від 19.09.2018року № 335/319/17.

Доводи апеляційної скарги обмежуються посиланням на завдану моральну шкоду, її визначення, та твердження про те, що відповідач є особою, відповідальною з завдану шкоду.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков