КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний № 753/8888/19 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_2 на рішення головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни від 15.04.2019 року у виконавчому провадженні №57506141 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вимог скарги послався на те, що зазначена постанова ґрунтується на хибному, на думку скаржника, розрахунку заборгованості, виконаному державним виконавцем, згідно якого за ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 26 000 грн., що перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців. Зазначаючи про те, що у нього відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів, скаржник вважає, що правові підстави для застосування до нього такого заходу, як обмеження у праві виїзду за межі України, - відсутні.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник боржника з посиланням на доводи скарги просить указану ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою вимоги скарги задовольнити. Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції неналежним чином встановив та з`ясував суттєві обставини справи, оскільки не ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися. З огляду на викладене, в силу ст. 372 ЦПК України колегія провела розгляд справи за їх відсутності.

Скаржник звернувся до суду з заявою про залишення апеляційної скарги без розгляду, однак, враховуючи, що відповідна процесуальна дія не передбачена чинним законодавством, колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з 01 листопада 2018 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/18144/18, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 10 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття /а.с. 12, 13/.

В ході здійснення указаного виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що за боржником утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 17.09.2018 року по 15.04.2019 року, згідно проведеного державним виконавцем розрахунку від 15.04.2019 року, становить 26 000 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців та згідно положень ст.ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для встановлення тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення ним заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вважаючи постанову державного виконавця від 15.04.2019 року неправомірною, а проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості незаконним, боржник оскаржив зазначену постанову в судовому порядку.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин 1-3 статті 195 СК України передбачені правила визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений порядок стягнення аліментів.

Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України . За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як вбачається із матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем встановлено те, що рішення суду боржником належним чином не виконується, що стало підставою для винесення постанови державного виконавця від 15 квітня 2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Звертаючись до суду з даною скаргою заявник заявляє про незгоду з проведеним державним виконавцем розрахунком, що свідчить про існування спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, зазначене питання, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, не було предметом розгляду судом, скарга у порядку ч.6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.3 ст. 195 СК України не подавалася.

При цьому, в межах даної скарги боржник також не ставить вимогу про визнання незаконними дій виконавця в частині проведення розрахунку заборгованості.

Тобто, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність застосування державним виконавцем п.1 ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в частині вжиття тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, оскільки правильність визначення суми заборгованості зі сплати аліментів заявником згідно прохальної частини вимог скарги не оскаржується, а судове рішення(або рішення начальника органу ДВС) з цього питання на момент розгляду скарги судом не постановлено.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, колегія погоджується з судом першої інстанції відносно законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови та приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді