КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/6027/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Савлук Т.В.
755/1982/18-ц Доповідач-Чобіток А.О
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар- Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва про вселення, -

установив:

У лютому 2018 року позивачі пред`явили позов до відповідача, у якому просили вселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 . Зазначали, що відповідно до відмітки у паспорті виконаному Дніпровським РВ ГУДМС України у м. Києві у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , згідно з записом від 05.07.1988 року, ОСОБА_2 , згідно з записом від 26.08.1997 року та ОСОБА_3 , згідно з записом від 12.05.1998 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2016 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які діють також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи - Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , - задоволені частково. Вирішено вселити ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог про зміну договору найму, розподілу лицьового рахунку з сплати житлово-комунальних послуг, визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовлено.

24 лютого 2017 року у вказаній справі Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/5984/14-ц про вселення ОСОБА_4 та її дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у квартиру АДРЕСА_1 . Постановою про закінчення виконавчого провадження від 10.08.2017 року вказаний виконавчий лист було повернуто у зв`язку із повним виконанням рішення суду. Після виконання рішення суду про вселення відповідача при неодноразовому відвідуванні квартири у присутності сторонніх осіб двері квартири ніхто не відчиняв, серцевина одного із замків у дверях була змінена, в результаті чого позивачі позбавлені скористатися своїм правом на проживання у зазначеній квартирі. Про неможливість позивачами потрапити до спірної квартири були складені відповідні акти від 22.09.2017 року, 24.10.2017 року,14.11.2017 року та 05.12.2017 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції. ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Уважає, що рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 01.08.2017 року відбулося вселення відповідача у квартиру АДРЕСА_1 в присутності понятих і працівників поліції, при цьому двері у вказану квартиру були відкриті ключами останньої. Уважає, що судом безпідставно зроблено висновок про те, що два замки на дверях не зламані та не пошкоджені. Крім того, акти від 22.09.2017 року, 24.10.2017 року, 14.112017 року та 05.12 2017 року відповідають чинному законодавству. Судом помилково зроблено висновок, що відповідач не чинить позивачам жодних перешкод у користуванні квартирою, оскільки не послався на жодний належний та допустимий доказ, який би підтверджував даний факт.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає, що жодних документальних доказів вчинення нею перепон для проживання в спірній квартирі позивачі не надали. Суд обґрунтовано не взяв до уваги надані позивачами акти на підтвердження неможливості потрапити до спірної квартири,оскільки наявними у них ключами не могли відкрити вхідні двері,та відхилив покази свідка ОСОБА_12 ..

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2016 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які діють також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи - Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , - задоволені частково. Вирішено вселити її з неповнолітніми дітьми в спірну квартиру.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які діють також в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», треті особи - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, про зміну договору найму, розподілу лицьового рахунку з сплати житлово-комунальних послуг, визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовлено. (а.с.27-29)

В мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції встановлено:«на підставі ордеру на житлове приміщення від 27 липня 1965 року, ОСОБА_15 на сім`ю з одного чоловіка було надано право на заняття житлової кімнати площею 14,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . (том 1 а.с.188).

В подальшому рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів трудящих м. Києва від 25 грудня 1972 року «Про закріплення і заміну житлової площі, переоформлення особистих рахунків та внесення змін в ордери» за ОСОБА_15 на сім`ю з трьох осіб: вона, чоловік ОСОБА_16 , син ОСОБА_1 було додатково закріплено одну кімнату площею 15,2 кв.м. в цій же квартирі (том 1 а.с.16).

Згідно з технічним паспортом на квартиру квартира АДРЕСА_1 розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з: двох кімнат, жилою площею 29,4 кв.м., у тому числі одна кімната - 15,2 кв.м., друга кімната - 14,2 кв.м., кухні площею - 7,0 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., вбиральні (поєднаної) - 0,9 кв.м., коридору - 4,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 2,6 кв.м. Загальна площа квартири 44,98 кв.м. (том 1 а.с.11).

Договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 було укладено із ОСОБА_15 , що підтверджується договором найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 1968 року (том 1 а.с.18).

21 червня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1 а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (том 1 а.с.18).

ОСОБА_15 була зареєстрована в спірній квартирі з 14 січня 1966 року по день смерті, виписана 30 вересня 2014 року , у зв`язку зі смертю (том 1 а.с.190).

Відповідно до довідки (форма №3) від 10 лютого 2015 року № 112, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 408, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 05 липня 1988 року; ОСОБА_3 ,1997 року народження - з 12 травня 1998 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 26 серпня 1997 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - з 07 серпня 1990 року; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - з 17 червня 2010 року; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - з 15 жовтня 2013 року (том 1 а.с.185).

Також вищезазначеним рішенням суду встановлено, що між сторонами по справі існує довготривалий конфлікт з приводу користування житловою площею.

Факт реєстрації позивачів, відповідача та її малолітніх дітей в спірній квартирі також підтверджується довідкою, виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» датованою 01 червня 2016 року. (а.с.34).

Виходячи з предмету позову, позивачами заявлено вимоги щодо захисту своїх житлових прав шляхом вселення в спірну квартиру, мотивуючи свою позицію тим, що відповідач чинить позивачем перешкоди у користуванні квартирою, не допускає до квартири, змінила замки на вхідних дверях до квартири.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив того, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами вчинення відповідачем перешкод позивачам у вселенні та користуванні спірною квартирою.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Як убачається з матеріалів справи сторони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .

Починаючи з 2013 року між ними склалась конфліктна ситуація стосовно права кожного з них на користування квартирою, яка була неодноразово предметом розгляду судами різних інстанцій.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивачі зазначали, що після виконання рішення апеляційного суду м. Києві від 16 березня 2016 року про вселення ОСОБА_4 разом з її дітьми у спірну квартиру 01.08.2017 року, вони не могли потрапити до квартири,оскільки наявними у них ключами,якими вони користувалися до вселення відповідача вони не могли відкрити вхідні двері. Неодноразові їх намагання скористатися своїм правом проживати в квартирі не могли з вказаної причини,про що були складені акти за участю свідків.

Відповідач, визнаючи право позивачів на проживання в спірній квартирі та користування нею, указувала, що ніяких перешкод вона їм не чинить, оскільки замки не міняла у вхідних дверях. Крім того зазначала, що позивачі проживають в іншому житловому приміщенні і спірною квартирою не цікавляться,що підтверджується незадовільним санітарно-технічним станом квартири.

Колегія суддів уважає, що конфліктна ситуація сторін після вселення в спірну квартиру відповідача не була вичерпана,про що позивачами було викладено в позові з посиланням на докази,які на думку колегії суддів були безпідставно відхилені судом першої інстанції, у зв`язку з чим аргументи апеляційної скарги з цього питання заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження неможливості потрапити до квартири за допомогою своїх ключів,якими вони користувалися до вселення відповідачки,позивачі надали акти,які містять інформацію про дані обставини,які відбулися 22.09., 24.10., 14.11. та 05.12.2017 року. Зі змісту актів вбачається, що вони складені позивачем ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,на яких наявні їх підписи та їх особисті дані.

Відхиляючи вказані докази як неналежні,суд зазначив в рішенні,що вони не можуть бути беззаперечними доказами здійснення відповідачем перешкод у доступі позивачам до квартири,оскільки їх достовірність не перевірялась працівниками ЖЕД №408 і підписи вказаних в актах осіб ними не посвідчувалися.

Проте колегія суддів уважає, що відповідно до ст. ст.264, 265 ЦПК перевірка та оцінка доказів,які надаються сторонами на підтвердження обставин,якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення покладається на суд.

Відповідно до ч.1 ст. 90 ЦПК показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

У даному випадку суд без будь-якого обґрунтування вважав,що достовірність інформації,зазначеної у вказаних актах повинна бути підтверджена працівниками ЖЕД та ними ж повинні бути посвідчені підписи осіб,зазначених в цих актах.

Водночас суд прийшов до висновку про неможливість перевірити достовірність відображеної в актах інформації, оскільки зазначена в актах особа ОСОБА_20 не з`явилася до суду, а показання свідка ОСОБА_19 суд критично оцінив та не взяв до уваги,оскільки свідок не була обізнана про мешканців квартири та осіб,які в ній зареєстровані, наявність між сторонами конфліктів та спорів,які були предметом розгляду судом.

Колегія суддів не може погодитись з такою оцінкою судом як актів так і показів свідка ОСОБА_19 і вважає,що вказані докази доводять факт неможливість позивачів потрапити до квартири за допомогою наявними у них ключами з урахуванням тієї обставини,що відповідач користується квартирою з 01.08.2017 року.

Обставина,що відповідач в судовому засіданні пропонувала позивачам ключі від вхідних дверей квартири, якою суд обґрунтував відсутність з боку відповідача чинення перешкод позивачам користуватися квартирою,не може бути оцінена як доказ,оскільки крім пояснень відповідача інших доказів,що саме за допомогою цих ключів позивачі можуть потрапити до спірної квартири,не встановлено.

До того ж колегія суддів звертає увагу,що пояснюючи,що вона не змінювала замки та не перешкоджала позивачам користуватися спірною квартирою після свого вселення тобто після 01.08.2017 року, відповідач на підтвердження цієї обставини будь яких доказів не надала.

Крім того заслуговує на увагу аргумент апеляційної скарги про те,що суд першої інстанції приділив більше уваги обставинам,за яких була вселена ОСОБА_4 в спірну квартиру,які по суті не є предметом спору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо доведеності позиції відповідача в частині відсутності наміру позивачів проживати в спірній квартирі,про що свідчить непридатність квартири для проживання до її вселення,оскільки такий висновок є припущенням.

Позивачі на даний час зареєстровані в спірній квартирі,не встановлено,що у них є інше житло, у зв`язку з чим вказані пояснення відповідачки не можуть бути підставою для обґрунтування недоведеності їх позовних вимог.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи,що відповідач не спростувала обставини,на які посилались позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог, а суд при оцінці вищевказаних доказів не врахував положення ст. 89 ЦПК, колегія суддів з урахуванням вимог ст..5 ЦПК України вважає,що позивачі мають права на вільне користування своїм житлом - спірною квартирою, які повинні бути захищені у визначений ними спосіб.

Разом з тим, указане судове рішення було оскаржено в апеляційному порядку лише ОСОБА_1 , у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення вимог ОСОБА_1 про вселення в спірну квартиру та постановлення нового судового рішення в означеній частині про вселення його в спірну квартиру.

Відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат та вважає,що сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1770 грн. 46 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_4 ..

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва про вселення в квартиру АДРЕСА_1 та в означеній частині постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий) на користь ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1770 грн. 46 коп..

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук