Провадження № 2/331/219/2019
Справа № 331/5398/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

представників : позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_4 до Класичного приватного університету про стягнення заборгованості за контрактом від 07 червня 2005 року та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Класичного приватного університету ( далі КПУ) про стягнення заборгованості за Контрактом з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року в частині виконання його обов`язків за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк, укладеним 24.02.2006 року з ВАТ «КБ «Надра» у розмірі 324 875 грн. 06 коп.; процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 74 733 грн. 74 коп., а всього: 399 608 грн. 80 коп.; на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 826 грн. 94 коп.

У серпні 2019 року позивач уточнив позовні вимоги, а саме збільшив розмір сум, які просив стягнути з відповідача на свою користь. В остаточній редакції позову позивач просить стягнути з КПУ на свою користь : заборгованість за Контрактом з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року в частині виконання обов`язків ОСОБА_4 за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк, укладеним 24.02.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 у розмірі 324 875 грн. 06 коп.; процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 134 154, 27 грн., а всього : 459 029, 33 грн.; на відшкодування моральної шкоди 200 000, 00 грн.; судові витрати, а саме : витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 334, 51 грн. ; витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 3 020, 48 грн., а всього : 13 354, 99 грн. ( а.с.36-42, т.2).

Позовні вимоги обґрунтовано укладеним сторонами Контрактом з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року, Угодою до нього від 21.02.2006 року; Додатковими угодами № 27 від 22.02.2016 року та від 01.09.2016 року. Посилаючись на пункт 4.3.2 Контракту, зазначає про те, що відповідач взяв на себе зобов`язання у термін до 01.09.2006 року здійснити заходи, спрямовані на набуття позивачем на праві власності трикімнатної квартири за середньо ринковою ціною у м. Запоріжжі, умови набуття якої сторони повинні були визначити окремою угодою.

Позивач зазначає, що 24.02.2006 року між ним та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 09/2005/0776Фжк, відповідно до умов якого «Банк» надав йому кредит в сумі 33 750 дол. США зі строком повернення до 22.02.2016 року, з оплатою 10% річних за користування кредитом. Цільове використання кредиту - придбання нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . Згідно зазначеного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 567,64 доларів США.

24 лютого 2006 року позивач в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором уклав з Банком Договір іпотеки № 09/2006/0049Фжк.

Посилаючись на Угоду від 21.02.2006 року, Додаткову угоду № 27 від 22.02.2016 року; Додаткову угоду від 01.09.2016 року, укладені Сторонами до Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року, вважає, що саме відповідач повинен був виконувати обов`язки з повернення суми кредиту, які виникли на підставі Кредитного договору № 09/2005/0776Фжк від 24.02.2006 року, укладеного між позивачем та ВАТ КБ «Надра».

Зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2017 р. № 331/5027/15-ц, зміненим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.07.2017 р., позов Банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитом у сумі 10272,25 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 11.06.2015 р. дорівнює 217292,29 грн., заборгованість по сплаті відсотків у сумі 461,85 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 11.06.2015 р. дорівнює 9769,67 грн., заборгованість по сплаті комісії у сумі 364,82 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 11.06.2015 р. дорівнює 7717,16 грн., а всього: 11098 доларів 92 центи США, а також пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 50000 грн. Також стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 4251,29 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 10.07.2017 р.

Позивач стверджує, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 року сплачено 14 572 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.929289193.1 від 29.12.2017 року; 14 970 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.929076897.1 від 29.12.2017 року, а всього 39 912 грн., що на дату валютування 03.01.2018 року за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ становило 1 422 дол. 01 цент США.

З 2018 року відповідач не виконував зобов`язання позивача за кредитним договором. Станом на 27 березня 2018 року у позивача виникла заборгованість перед Банком за кредитом в розмірі 9 794 дол. 97 центів США та заборгованість за нарахованою пенею у розмірі 50 000 грн., яку він сплатив самостійно, повністю виконавши свої зобов`язання перед Банком за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 року.

11 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити йому 9 794 дол. 97 центів США в еквіваленті до курсу НБУ на день здійснення платежу та 50 000 грн. нарахованої пені. Відповідач лист не отримав; заборгованість у розмірі 9 794 дол. 97 центів США в еквіваленті до курсу НБУ на день здійснення платежу та заборгованість за нарахованою пенею у розмірі 50 000 грн. позивачу не виплатив.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 794 дол. 97 центів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 274875 грн. 06 коп. та пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 50 000 грн., а всього: 324 875 грн. 06 коп.

Посилаючись на ст. 536 ЦК України, позивач нарахував 74 733 грн. 74 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, які також просить стягнути з відповідача.

Зазначає, що «за договором позики від 01.08.2005 року з Університету на користь ОСОБА_4 має бути стягнута сума заборгованості у розмірі 324 875 грн. 06 коп.; процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 74 733 грн. 74 коп., а всього: 399 608 грн. 80 коп.».

Посилаючись на проблеми зі здоров`ям, перенесені душевні та моральні страждання, переживання через необхідність витрачання додаткових зусиль для погашення заборгованості перед Банком за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 року, зазначає про спричинення йому моральної шкоди, розмір відшкодування якої визначає 200 000 грн. Також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 826 грн. 94 коп.

Відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, на підтвердження чого надав такі заяви по суті справи : відзив на позов ( а.с.155-157,т.1) та заперечення в порядку статті 180 ЦПК України ( а.с.175-176,т.1), які обґрунтовані таким.

Відповідач в обґрунтування , як на його думку, безпідставності заявлених вимог вказав про відсутність між сторонами грошових зобов`язань, а також виконання зобов`язань за Контрактом № 1089 від 07.06.2005 року сторонами в повному обсязі.

Зазначив, що 07 червня 2005 року між Гуманітарним університетом «Запорізький інститут державного та муніципального управління» та позивачем укладено Контракт № 1089, відповідно до якого позивача призначено на посаду професора кафедри, завідувача кафедри видавничої справи та редагування на строк з 01 вересня 2005 року по 31 серпня 2015 року.

В п. 1.2 Контракту сторони визначили, що «на підставі контракту виникають трудові відносини між науково-педагогічним працівником та Гуманітарним університетом «ЗІДМУ». Інші правовідносини, які могли виникати між сторонами, регулюються відповідними законодавчими актами, які регулюють ці правовідносини.

Саме з цього виходили Сторони Контракту, зазначивши в п. 4.3.2 про обов`язок відповідача у термін до 01.09.2006 року здійснити заходи, спрямовані на набуття ОСОБА_4 на праві власності трикімнатної квартири за середньо ринковою ціною у м. Запоріжжі, умови набуття якої визначити окремою угодою. Угода між Сторонами Контракту стосовно умов набуття позивачем на праві власності трикімнатної квартири не укладалася. Позивач купив квартиру на свій розсуд; за сприятливих для нього умов; виходячи зі своїх можливостей.

Також зазначив, що позивач, звертаючись до суду, не обґрунтував та не зазначив підставу виникнення у відповідача цивільного обов`язку щодо виконання зобов`язань за кредитним договором № 09/2006/0049 Фжк, укладеним 24 лютого 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 . Відповідач не є стороною цього Договору; не приймав на себе зобов`язань «поручителя» за виконання обов`язків «позичальника». Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання позивача за кредитним договором № 09/2006/0049 Фжк від 24 лютого 2006 року не створюють обов`язку для відповідача, який не є його учасником.

Про умови кредитного договору, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та позивачем, відповідач не був обізнаний, згоду на укладання кредитного договору на умовах, прописаних в кредитному договорі № 09/2006/0049Фжк від 24 лютого 2006 року,не давав.

Право власності у позивача на квартиру АДРЕСА_1 виникло 03.03.2006 року.

Посилаючись на ст.ст. 520, 521 ЦК України зазначає, що грошове зобов`язання відповідача щодо повернення кредиту, отриманого позивачем на підставі договору № 09/2006/0049 Фжк від 24 лютого 2006 року, могло мати місце лише за умови заміни боржника в кредитному зобов`язанні (переведення боргу) за згодою кредитора.

Відповідач сприяв позивачу у виконанні кредитних зобов`язань шляхом надання фінансової допомоги, але відповідно до укладених договорів, підтвердженням чого є Договір позики № 1 від 15.12.2014 року, укладений між Сторонами. Керуючись ст. 267 ЦК України просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Заяви та клопотання сторін.

26 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову ( а.с.84-87, т.1).

6 листопада 2018 року представник позивача адвокат Кучеренко Д.С. звернувся до суду з клопотанням про невідкладний розгляд заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову та надіслання копії рішення з цього питання представнику позивача та його довірителю ( а.с. 119-120, т.1).

19 листопада 2018 року представник позивача адвокат Кучеренко Д.С. повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову ( матеріали щодо забезпечення позову, виділені зі справи ( далі матеріали ) а.с.6-8)

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Антоненка М.В. від 01 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито ; вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження ; справу призначено у підготовче судове засідання ( а.с.100-101, т.1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2018 року задоволено самовідвід судді Антоненка М.В., а справу передано для повторного її авто розподілу у відповідності до вимог статті 14 ЦПК України ( а.с.106, т.1).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2018 року справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г. ( а.с.107, т.1).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено у підготовче судове засідання ( а.с.108, т.1).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову відмовлено ( а.с.110-111, т.1).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику на підставі частини дев`ятої статті 153 ЦПК України ( а.с.113-115).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено ( матеріали : а.с.1-4).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року про відмову у забезпеченні позову у цій справі залишено без змін ( матеріали : а.с.223-226).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву ; строк підготовчого провадження у цій справі, у відповідності до вимог частини третьої статті 189 ЦПК України, продовжено до 29 січня 2019 року ( а.с.187-188, т.1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2019 року підготовче провадження у цій справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.208, т.1).

В суді представники позивача, кожен в окремості, позов свого довірителя підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову, відповіді на відзив ( а.с.167-169, т.1), пояснень ( а.с.199-200,т.1; а.с.224-225, т.1; а.с.8-9, т.2).

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених по текстам заяв по суті справи : відзиву на позов та запереченням ( а.с.175-176, т.1); у задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не спростовується сторонами, що 07 червня 2005 року між Гуманітарним університетом «Запорізький інститут державного та муніципального управління» в особі ректора ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено Контракт з науково- педагогічним працівником № 1089 ( далі Контракт), відповідно до якого позивача призначено на посаду професора кафедри, завідувача кафедри видавничої справи та редагування на строк з 01 вересня 2005 року по 31 серпня 2015 року ( а.с.16, т.1).

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

В пункті 1.2 Контракту сторони визначили, що укладений Контракт є особливою формою трудового договору ; на підставі Контракту виникають трудові відносини між науково-педагогічним працівником та Гуманітарним університетом «ЗІДМУ» ( а.с.16, т.1).

Права та обов`язки сторін визначено в пунктах 2-6 Контракту ( а.с.16-20, т.1).

В пункті 4.3.2 Контракту сторони передбачили зобов`язання відповідача у термін до 01.09.2006 року здійснити заходи, направлені на набуття ОСОБА_4 на праві власності трикімнатної квартири за середньоринковою ціною у м. Запоріжжя, умови набуття якої визначити окремою угодою ( а.с.19, т.1).

Стороною позивача не надано суду доказів укладання Сторонами окремої угоди щодо умов набуття позивачем права власності на трикімнатну квартиру, як то передбачено вищевказаним пунктом 4.3.2 Контракту.

Надалі, 21 лютого 2006 року між Університетом та ОСОБА_4 була укладена Угода ( а.с.23-24,т.1), якою передбачено, що Університет зобов`язується сприяти в набутті Працівником права власності на квартиру, а саме, виконувати обов`язки Працівника по поверненню кредиту в розмірі основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом, згідно кредитного договору для набуття квартири, який буде укладений Працівником з ВАТ КБ «Надра» (пункт 1). Сторони дійшли згоди внести зміни у Контракт з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07 червня 2005 року, а саме продовжити строк дії Контракту до 01 березня 2016 року (пункт 2). Університет зобов`язується виконувати обов`язки, визначені в пункті 1 цієї угоди, протягом дії контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 р., надалі «контракт», невід`ємною частиною якого є ця угода (пункт 4). Дана угода діє протягом терміну дії «контракту» та до остаточного виконання «Університетом» та «Працівником» прийнятих на себе зобов`язань (пункт 6). Зміни і доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання додаткових угод (пункт 10).

22 лютого 2016 року сторони внесли зміни до угоди від 21 лютого 2006 року шляхом підписання Додаткової угоди № 27 до Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07 червня 2005 року ( а.с.33, т.1).

Умовами Додаткової угоди № 27 від 22.02.2016 року сторони передбачили: відповідно до пункту 10 Угоди від 21.02.2006 p., Сторони підтверджують, що «Університет» та «Працівник» в повному обсязі виконали взяті на себе зобов`язання, пов`язані з трудовими правовідносинами за Контрактом з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 р. (пункт 1). У зв`язку з виникненням незалежних від сторін форс-мажорних обставин з виплатою кредиту «Університет» зобов`язується й надалі сприяти в набутті «Працівником» права власності на квартиру, а саме, виконувати обов`язки «Працівника» по поверненню кредиту в розмірі основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом, згідно з кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 р. та докладе зусилля для погашення кредиту в термін до 31.08.2016 р. (пункт 2). Ця Додаткова угода діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань згідно Угоди від 21.02.2006 р. (пункт 3). Ця Додаткова угода набирає чинності з 1 березня 2016 р. і діє до 31.08.2016 р. (пункт 5). Зміни і доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання додаткових угод (пункт 6).

01 вересня 2016 року Додатковою угодою ( а.с.34, т.1) сторони внесли зміни до Додаткової угоди № 27 від 22.02.2016 року, якою остаточно встановили обсяг зобов`язань відповідача, а саме: у зв`язку з виникненням незалежних від сторін форс-мажорних обставин з виплатою кредиту «Університет» зобов`язується й надалі сприяти в набутті «Працівником» права власності на квартиру, а саме, сприяти «Працівнику» в поверненні кредиту в розмірі основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом, згідно з кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 р. та докладе зусилля для погашення кредиту (пункт 1). Ця Додаткова угода набирає чинності з 01.09.2016 р. і діє до остаточного виконання «Університетом» прийнятих на себе зобов`язань згідно Угоди від 21.02.2006 р. (пункт 2). Зміни і доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання додаткових угод (пункт 4).

Суду не надано інших угод (додаткових угод) до Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07 червня 2005 року.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до наведених норм права, суд дійшов висновку, що зобов`язання позивача та відповідача повинні виконуватися відповідно до умов Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07 червня 2005 року та Додаткової угоди до Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07 червня 2005 року, укладеної сторонами 01 вересня 2016 року.

В суді встановлений та не оспорюється сторонами факт набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2018 року вбачається, що Договір 653 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладено 24 лютого 2006 року; посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. Рішення про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за позивачем прийнято 03.03.2006 року та зареєстровано за ним 03.03.2006 року ( а.с.158-159, т.1).

Згідно до положень частини четвертої статті 334 ЦК України у позивача право власності на квартиру виникло 3 березня 2006 року, відповідно, зобов`язання відповідача, передбачені пунктом 4.3.2 Контракту у термін до 01.09.2006 року здійснити заходи, направлені на набуття ОСОБА_4 на праві власності трикімнатної квартири за середньоринковою ціною у м. Запоріжжі є виконаними.

24 лютого 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та позивачем укладено кредитний договір № 09/2005/0776Фжк ( а.с.25-28,т.1), відповідно до умов якого:

Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (надалі по тексту «Кредит») у сумі 33750,00 (тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят) доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором (пункт 1.1.). Цільове використання кредиту: проведення розрахунків за договором купівлі-продажу № 653 від 24.02.2006 р., що укладений між позичальником та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 » (пункт 1.2.). Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10% (десять) відсотків річних (із розрахунку 360 (триста шістдесят) днів у році (пункт 1.3.1.). Плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,5% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру процентів, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п. 1.1. цього договору (пункт 1.3.2.). Банк надає позичальнику кредит строком на 120 місяців (пункт 1.4.). Щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 567,64 доларів США (пункт 3.3.2.). Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п. 3.3.2. цього договору, щомісячно до 20 числа поточного місяця (пункт 3.3.3.). Кінцевий термін повернення кредиту 22.02.2016 р. (пункт 3.3.4).

24 лютого 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 р., за яким: Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає у іпотеку предмет іпотеки (пункт 1.1.). Предмет іпотеки квартира, що розташована на 3 поверсі десятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,45кв.м., житловою площею 39,8 кв.м, яка складається з 3-х кімнат ( а.с.29-32, т.1).

Згідно довідки ПАТ «КБ «Надра» від 21.06.2018 р. № 1-10-5923, 24.02.2006 р. ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 33750,00 дол. США згідно Кредитного договору № 09/2006/0049Фжк по продукту «Придбання споживчої нерухомості». Станом на 19.06.2018 р. зобов`язання перед Банком по кредиту відсутні, кредит закрито. Загальна сума платежів позичальника за весь період по кредиту складає 68493,11 дол. США, що включає платежі: за тілом кредиту у розмірі 33750,00 дол. США, за відсотками по кредиту у розмірі 21372,96 дол. США, за комісією по кредиту у розмірі 12818,40 дол. США, за пенею по кредиту у розмірі 551,75 дол. США. Також 22.03.2018 р. по кредиту було сплачено заборгованість за нарахованою пенею у розмірі 50000,00 грн.( а.с.44-45, т.1)

При винесенні судового рішення суд виходить з такого.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Позивач просить захистити його порушене право у спосіб: стягнення заборгованості за Контрактом з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року в частині виконання його обов`язків за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк, укладеним 24.02.2006 року з ВАТ «КБ «Надра»; процентів за користування чужими грошовими коштами; відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, а ні Контракт з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року, а ні чинне законодавство України не передбачають стягнення заборгованості за Контрактом з науково-педагогічним працівником в частині виконання обов`язків науково-педагогічного працівника за кредитним договором та процентами за користування чужими грошовими коштами.

Суд не погоджується з твердженням позивача щодо виникнення у відповідача обов`язку виконання зобов`язань за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк, укладеним 24.02.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

В пункті 1.2 Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року сторони передбачили, що «на підставі контракту виникають трудові відносини між науково-педагогічним працівником та Гуманітарним університетом «ЗІДМУ».

В пункті 8.1 Контракту № 1089 від 07.06.2005 року сторони зазначили, що у разі невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, сторони несуть відповідальність згідно до чинного законодавства та цього контракту.

01 вересня 2016 року сторони уклали Додаткову угоду до Контракту № 1089 від 07.06.2005 року, якою встановили обсяг зобов`язань відповідача, а саме: у зв`язку з виникненням незалежних від сторін форс-мажорних обставин з виплатою кредиту «Університет» зобов`язується й надалі сприяти в набутті «Працівником» права власності на квартиру, а саме, сприяти «Працівнику» в поверненні кредиту в розмірі основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом, згідно з кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 року та докладе зусилля для погашення кредиту (пункт 1). ( а.с.34, т.1)

При цьому, сторони не визначили яким саме чином відповідач буде сприяти позивачу в поверненні кредиту та які саме зусилля буде зобов`язаний докласти відповідач для погашення кредиту.

Суд зазначає, що «сприяння в поверненні кредиту» та «докладання зусиль» для його погашення не є зобов`язанням відповідача виконувати обов`язки позивача за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк, укладеним 24.02.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 .

Відповідач не є стороною цього кредитного договору; не приймав на себе зобов`язань «поручителя» за виконання обов`язків «позичальника».

Відповідно до статті 511 Цивільного Кодексу України зобов`язання позивача за кредитним договором № 09/2006/0049 Фжк від 24.02.2006 р. не створюють обов`язку для відповідача, який не є його учасником.

Посилання позивача на укладені між сторонами Угоду від 21.02.2006 року; Додаткову угоду № 27 від 22 лютого 2016 року є безпідставними, оскільки їх умови змінені Додатковою угодою від 01.09.2016 року до Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 29.12.2017 р. відповідачем у погашення заборгованості за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 р. за ОСОБА_4 було сплачено 14 572,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.929289193.1 від 29.12.2017 року; 14 970,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.929026387.1 від 29.12.2017 року ; 10 370,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.929076897.1 від 29.12.2017 року, а всього: 39 912,00 грн. (14572 грн. + 14970 + 10370 грн.), що на дату валютування 03.01.2018 року за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ становило 1 422 долари 01 цент США ( а.с.50-51).

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суду надані квитанції:

1) № 0.0.929289193.1 від 29.12.2017 року на суму 14 572 грн. 00 коп., назва послуги: погашення кредиту; період оплати: 17.12.2017 року; Призначення: погашення заборгованості по кредитному договору № 09/2006/0049 Фжк від 24.02.2006 р.; Платник ОСОБА_4 ;

2) № 0.0.929026387.1 від 29.12.2017 року на суму 14970 грн. 00 коп.; Призначення: погашення заборгованості по кредитному договору № 09/2006/0049 Фжк від 24.02.2006 р.; Платник ОСОБА_4 ;

3) № 0.0.929076897.1 від 29.12.2017 року на суму 10370 грн. 00 коп.; Призначення: погашення заборгованості по кредитному договору № 09/2006/0049 Фжк від 24.02.2006 р.; Платник ОСОБА_4 .

Надані суду квитанції № 0.0.929289193.1 від 29.12.2017 року; № 0.0.929026387.1 від 29.12.2017 року, № 0.0.929076897.1 від 29.12.2017 року спростовують доводи позивача щодо погашення відповідачем заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 09/2006/0049 Фжк від 24.02.2006 року.

Наданими суду відповідачем письмовими доказами підтверджено виконання його зобов`язання сприяти позивачу в поверненні кредиту та докладанні зусиль для погашення кредиту.

15 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено Договір позики № 1 (поворотної фінансової допомоги), відповідно до якого відповідач надав позивачу 162 400,00 грн. поворотної фінансової допомоги ( а.с.181-182).

Крім того, як вже було встановлено судом, згідно довідки ПАТ «КБ «Надра» від 21.06.2018 р. № 1-10-5923, 24.02.2006 р. ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 33750,00 дол. США згідно Кредитного договору № 09/2006/0049Фжк по продукту «Придбання споживчої нерухомості». Станом на 19.06.2018 р. зобов`язання перед Банком по кредиту відсутні, кредит закрито. Загальна сума платежів позичальника за весь період по кредиту складає 68493,11 дол. США, що включає платежі: за тілом кредиту у розмірі 33750,00 дол. США, за відсотками по кредиту у розмірі 21372,96 дол. США, за комісією по кредиту у розмірі 12818,40 дол. США, за пенею по кредиту у розмірі 551,75 дол. США. Також 22.03.2018 р. по кредиту було сплачено заборгованість за нарахованою пенею у розмірі 50000,00 грн.

Як зазначив позивач у позові, підтвердили представники позивача та не заперечував представник відповідача в судовому засіданні, у результаті припинення оплати Університетом заборгованості, станом на 27.03.2018 р. у ОСОБА_4 перед Банком за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 р. утворилася заборгованість у розмірі 9794,97 дол. США та заборгованість за нарахованою пенею у розмірі 50000 грн., яку позивач сплатив самостійно. Всі інші платежі здійснювались відповідачем.

За частиною першою статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, відповідач сплатив на користь позивача 58698,14 дол. США (68493,11 дол. США 9794,97 дол. США).

58698,14 дол. США (кошти, сплачені відповідачем на користь позивача) 33750,00 дол. США (заборгованість за тілом кредиту) 21372,96 дол. США (заборгованість за відсотками по кредиту) = 3575,18 дол. США (перевитрата Університету на користь ОСОБА_4 ).

Отже, відповідач в повному обсязі сплатив за позивача тіло кредиту та відсотки по кредиту за кредитним договором № 09/2006/0049Фжк від 24.02.2006 р.

Угодою від 21.02.2006 р., додатковою угодою № 27 до Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року та додатковою угодою від 01.09.2016 року сторони передбачили таке : Університет зобов`язується сприяти в набутті Працівником права власності на квартиру, а саме, виконувати обов`язки Працівника по поверненню кредиту в розмірі основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом. Сплату пені та інших зобов`язань за кредитним договором передбачено не було.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку щодо безпідставності вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за Контрактом з науково-педагогічним працівником від 07.06.2005 року № 1089 в частині виконання обов`язків ОСОБА_4 за кредитним договором № 09/2006/0049 Фжк, укладеним 24.02.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 у розмірі 324 875 грн. 06 коп.

Позовну вимогу щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 74 733 грн. 74 коп. позивач обґрунтував положеннями статті 536 ЦК України.

Відповідно до статті 536 Цивільного Кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Позивач не надав суду доказів користування відповідачем грошовими коштами позивача. Позовна вимога в частині стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами є безпідставною.

Не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки вона базується на припущеннях позивача, що йому завдана моральна шкода відповідачем в зв`язку з порушенням умов Контракту з науково-педагогічним працівником № 1089 від 07.06.2005 року; Додаткової угоди до Контракту, підписаної сторонами 01.09.2016 року, яких судом не встановлено.

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 ( місце проживання : АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Класичного приватного університету ( місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 70-Б; ідентифікаційний код 19278502) про стягнення заборгованості за контрактом від 07 червня 2005 року та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення буде складено 9 серпня 2019 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

02.08.2019