Справа № 663/1365/17
Провадження № 2/663/335/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Клімченка М. І.

секретаря Подляшко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Скадовська цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України в особі представника: Управління Національного банку України в Херсонській області про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що згідно договору б/н від 23.04.2008 відповідач отримала кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що було підписано відповідну заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, що складають Договір між сторонами. На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 12.06.2017 виникла заборгованість загальною сумою 23752,21 грн., яка складається з наступного: 8666,45 грн. - заборгованість за кредитом; 7136,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6580,55 грн. - заборгованість за пенею та комісії; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1119,15 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 23752,21,51 грн., а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 13.10.2017 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд призначено на 21.12.2017 року.

07.11.2017 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, яка мотивована тим, що Договір та заява про відкриття кредитної лінії страждає суттєвими пороками невідповідності його змісту актам законодавства України. При відкритті кредитної лінії Банк не повідомив письмово про можливі ризики отримання кредиту, чим порушив Закон України «Про захист прав споживачів». Крім того, підставою недійсності правочину вважає недодерження в момент вчинення стороною вимог, які встановлені зокрема ч.1 ст.203 ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також, банком не надано до суду доказів в оригіналі, в тому числі і письмовий договір на відкриття кредитного ліміту на платіжну картку.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 24.01.2018 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України в особі представника: Управління Національного банку України в Херсонській області про визнання кредитного договору недійсним до сумісного розгляду з первісним позовом.

07.05.2018 року надійшов відзив АТ КБ «Приватбанк» на зустрічну позовну заяву, згідно якого у задоволенні зустрічного позову Банк просив відмовити, посилаючись на те, що відсутність оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в задоволенні первісного позову за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення договору та часткове його виконання. Вважає, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, крім того, ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і за своєю природою не є споживчим кредитом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, в позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за його відсутності.

Відповідачка за первісним позовом в судове засідання з`явилася зустрічний позов підтримала з викладених у ньому підстав, проти задоволення первісного позову заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст.626, 628 вказаного Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору):

- розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1);

- встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку (ч.2);

- умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3).

Законом від 22.09.2011 року, який набрав чинності 16.10.2011 року, у вказану норму закону, яка регулює проценти за кредитним договором, були внесені зміни, які передбачили можливість укладення договору, в якому процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, та які передбачили порядок застосування змінюваної процентної ставки.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" - при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 і 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника зазначена базова процентна ставка.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.04.2008 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Верховний Суд, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробив такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

- у заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру;

- матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку;

- в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів;

- за таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин;

- Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

- у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів");

- пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк;

- безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а обов`язок позичальника ОСОБА_1 по сплаті пені та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань в заяві відсутній, то і відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаних пені та штрафу.

Натомість в договорі зазначена базова процентна ставка яка становить 36%, яка з 01.01.2013 була знижена до 30% на рік, а потім підвищена з 01.09.2014 року до 34,8%, а з 01.04.2015 року до 43.2% на рік, що не передбачено умовами договору.

З розрахунку заборгованості по кредиту наданого представником позивача вбачається, що відсотки нараховані виходячи з зниження процентної ставки з 01.01.2013 до 30%, а потім підвищення процентної ставки з 01.09.2014 року до 34,8%, а з 01.04.2015 року до 43.2% на рік. За очевидної неправильності розрахунку банку та відсутності альтернативного розрахунку, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь Банку вказаної в розрахунку суми відсотків.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підставі ч.2 ст.530 ЦК України, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За розрахунком заборгованості заборгованість по тілу кредиту складає 8666,45грн (а.с.7-8). Тобто, саме така сума коштів і має бути стягнута з позичальника на користь банку. В іншій частині позову слід відмовити.

Що стосується зустрічного позову суд зазначає наступне.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була підписана Заява №б/н від 23.04.2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11) та користувалася ним, що підтверджується випискою по рахунку (а.с 117-121), а отже фактично визнала його умови.

За таких обставин суд не вбачає передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість за зазначеним кредитним договором загальною в сумі 8666, 45 грн., у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сплачені судові витрати в сумі 583,80 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 130, 174, 212, 213-215, 223, 224, 294 ЦПК України, ст. ст. 526, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 12.06.2017 загальною сумою 8666 (вісім тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» сплачені судові витрати у сумі 583 (п`ятсот вісімдесят три) грн. 80 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України в особі представника: Управління Національного банку України в Херсонській області про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.І. Клімченко

Повний текст рішення

виготовлено: 04.09.2019 року