Справа № 579/260/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2019 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі - головуючого судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря Сергієнко Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 лютого 1997 року державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-582, вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

У належному їй будинку зареєстроване місце проживання її, ОСОБА_1 , її чоловіка ОСОБА_4 та брата ОСОБА_2 , який фактично понад рік в будинку не проживає без поважних причин, спільним побутом вони не пов`язані, його речей в будинку немає, участі в утриманні будинку він не брав та не бере. Добровільно знятись з місця реєстрації в будинку ОСОБА_2 не виявляє бажання.

У 2015 році вона зверталась до Кролевецького районного суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, який за її заявою ухвалою суду було залишено без розгляду. Відповідач просив надати можливість добровільно зняти місце проживання з реєстрації, однак на сьогодні його місце проживання залишається зареєстрованим в належному їй будинку. Ні вона, ні члени її сім`ї не чинили відповідачу перешкод у користуванні житлом.

ОСОБА_2 понад двадцять років жодного разу не з`явився у будинку АДРЕСА_1 . Фактично він мешкає по АДРЕСА_2 .

Реєстрація місця проживання відповідача в належному їй будинку створює для неї певні труднощі, зокрема, ускладнює надання документів для призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до кількості фактично проживаючих.

Позивач вважає, що в даному випадку порушуються її права як власника.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Відповідачем до суду подано відзив на позов (а.с.38-39), за змістом якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вважає їх необгрунтованими. Не погоджується з тим, що існує спір і його реєстрація в будинку АДРЕСА_1 порушує права ОСОБА_1 , як власника. Він та ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою, остання успадкувала житловий будинок після смерті їх батька. Він, відповідач, зареєстрований у вказаному будинку з дня свого народження і до цього часу. Дійсно, понад 20 років він за місцем реєстрації не проживає, однак він не має власного житла, в якому може зареєструватись, що і є причиною того, що він не може знятись з місця реєстрації в будинку, належному позивачу і їй про це відомо. Вважає, що його реєстрація в будинку АДРЕСА_1 жодним чином не порушує її права як власника. На сьогодні на користування житлом він не претендує, однак знятись з реєстрації не може. Відсутність реєстрації місця проживання позбавить його права користуватись державними та соціальними послугами. Щодо збору позивачем документів для отримання субсидії, то за її вимогою завжди надає необхідні документи. Як йому відомо, на сьогодні вона безперешкодно отримує субсидію. Вважає, що позивач безпідставно звернулась до суду, оскільки його реєстрація в належному їй будинку жодним чином не порушує її прав, як власника, та не впливає на реалізацію нею права володіти, користуватись та розпоряджатись цим майном.

Представником позивача ОСОБА_3 до суду подано відповідь на відзив (а.с.40-42), за змістом якої обставини, викладені у відзиві на позов позивачем та її представником не визнаються повністю. Реєстрація місця проживання відповідача в належному позивачу будинку створює для неї певні труднощі, а саме: ускладнює надання документів для призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до кількості фактично проживаючих. Позивач вважає, що в даному випадку порушуються її права як власника. Відповідачем у відзиві зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позбавить його права користуватись державними та соціальними послугами, однак не зазначає, якими саме, тобто ним не надано будь-яких доказів наявності об`єктивних причин вищевказаному.

Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явились. Представник позивача ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позов підтримують та просять його задовольнити (а.с.45).

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає. Одночасно в заяві зазначає, що протягом останніх семи років він проживає однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу по АДРЕСА_2 (а.с.46).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання сторін суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, відзив відповідача, відповідь на відзив представника позивача, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 лютого 1997 року державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-582, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 30 січня 2019 року №157 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1960 року народження, ОСОБА_4 , 1957 року народження, та ОСОБА_2 , 1966 року народження (а.с.14).

Згідно записів в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_1 та довідки ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 14.02.2019 року №176 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрований за вказаною адресою з 11.06.1993 року по теперішній час (а.с.11-13, 25).

За змістом позову та відзиву на позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою.

За змістом позовної заяви відповідач ОСОБА_2 , який є братом позивача ОСОБА_1 , за зареєстрованим місцем проживання - у будинку АДРЕСА_1 не проживає більше року.

Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 5 серпня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишена без розгляду за заявою позивача (а.с.16), однак, за змістом позову, відповідач, який просив надати можливість добровільно знятись з місця реєстрації, на сьогодні залишається зареєстрованим в належному позивачу житлі.

Факт тривалого не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується письмовими доказами.

Так, із довідки голови вуличного комітету Г.А.Пилипенко, засвідченої секретарем Кролевецької міської ради Сумської області О.В.Рекухою, від 05.02.2019 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за зареєстрованим місце проживання у будинку АДРЕСА_1 фактично не проживає понад один рік, а саме понад 20 років (а.с.15).

Згідно довідок виконавчого комітету Спаської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 28.10.2016 року №59 та від 26.10.2018 року №257 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2015 року проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 (а.с.18, 19).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

Як на підтвердження своїх доводів позивач посилається на довідку голови вуличного комітету Г.А.Пилипенко, засвідчену секретарем Кролевецької міської ради Сумської області О.В.Рекухою, від 05.02.2019 року, та довідки виконавчого комітету Спаської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 28.10.2016 року №59, від 26.10.2018 року №257, за змістом яких відповідач за зареєстрованим місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 фактично не проживає понад один рік, з 2015 року він проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 .

Вищенаведені довідки судом можуть бути оцінені як належні, допустимі, достовірні та достатні докази у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт тривалого непроживання відповідача за зареєстрованим місцем проживання.

Крім того, відповідач у відзиві на позов (а.с.38-39) та своїй заяві (а.с.46) підтверджує той факт, що він за зареєстрованим місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 фактично не проживає більше одного року, протягом останніх семи років він проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 , проживає однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу.

На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78-80 ЦПК України протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідач не надав доказів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, зокрема, не надав доказів поважності причин своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання, понад один рік, як і не надав доказів про наявність між ним та позивачем домовленості про користування житлом після спливу одного року.

Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

За змістом ч.2 ст.405 ЦК України обов`язковими умовами для визнання відповідача як члена сім`ї позивача таким, що втратив право користування спірним житлом, є: 1) його відсутність у цьому приміщенні понад один рік, 2) неповажність причин такої відсутності; 3) відсутість домовленості про користування житлом після спливу одного року.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який є братом позивача ОСОБА_1 , фактично за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 не проживає більше року без поважних причин, тобто житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено, як і не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про користування житлом після спливу одного року, та не встановлено, що відповідач оспорював виселення із житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі.

Відповідач у заяві підтвердив, що проживає без реєстрації шлюбу з жінкою за іншою адресою, з чого слід зробити висновок про те, що його виселення відбулось добровільно у зв`язку із створенням сім`ї.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 211, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: поштовий АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: поштовий АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 4 вересня 2019 року.

Суддя О. В. Моргун