Житомирський апеляційний суд
Справа №274/698/18 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 26 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 274/698/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Замеги О.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 16.01.2013 між ним та відповідачем укладено договір № б/н за умовами якого останній надано кредит у сумі 8300,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Посилаючись на те, що боржник не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання, у результаті чого станом на 07.12.2017 утворилась заборгованість у сумі 117 000,00грн., банк просив суд стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про задоволення його позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Скаржник зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Окрім цього, відповідно до підписаної заяви, відповідач зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, та ознайомлюватися з ними на офіційному сайті. За наведеного вважає, що відсутність підпису на згаданих документах не свідчить про неукладеність кредитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 16 січня 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

За замістом анкети-заяви відповідач погодилася, що вищевказана анкета-заява, разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надавання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг. При цьому, анкета-заява не містить інформації про замовлення відповідачкою будь-якої платіжної (кредитної, депозитної) карти, відсутня інформація і в розділі бажаного кредитного ліміту по картці.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD».

Також до анкети-заяви банком було додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

До позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16 січня 2013 року, станом на 07 грудня 2017 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідачки становить 117 000 грн., з яких: 8 938,80 грн. - тіло кредиту, 108 061,20 грн. - відсотки за користування кредитом. (а.с. 8-11).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Слід зазначити, що у анкеті-заяві від 16 січня 2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути нараховані відсотки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 січня 2013 року, посилався на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в Приватбанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору, в яких визначені умови: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка Витягу з Умов із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року провадження № 6-16цс15).

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 січня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 січня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про вид платіжної (кредитної або депозитної) картки, яку б бажала отримати відповідачка, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем «Правила надання банківських послуг», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17).

Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в Приватбанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 січня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17).

З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення заборгованості за процентами. Пеня згідно позовної заяви до стягнення не заявлена.

В суді апеляційної інстанції представник позивача долучив розрахунок заборгованості за кредитом, в якому уже просив стягнути заборгованість за відсотками - 7438,75 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3550грн. Заборгованість за тілом кредиту зазначено в сумі 8938,80 грн. як і в позовній заяві.

Проте стягнення заборгованості за відсотками та комісією є незаконним, про що зазначено вище, а тому вимоги банку в цій частині є безпідставними.

Крім того, з наданої позивачем копії анкети-заяви неможливо встановити, який саме вид банківської платіжної карти отримала відповідачка після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на її карті кредитний ліміт.

При розгляді справи судом першої інстанції позивачем не було надано до суду доказів, що підтверджують тип і строк дії картки, беззаперечних доказів зарахування кредитних коштів на картку, враховуючи, що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту взагалі не визначено.

Слід зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16 січня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Разом з тим, позивачем долучено до позовної заяви довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 з датами встановлення /збільшення/зменшення кредитного ліміту по картковому рахунку № НОМЕР_1 . Строк дії кредитної картки зазначено - травень 2017 року, кредитний ліміт змінено 03.04.2014 року до 8300грн.

Проте, звертаючись до суду з позовом та в подальшому, Банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту 8938,80грн., що більше встановленого кредитного ліміту, та надав розрахунки, виходячи саме з цієї суми.

А тому, зважаючи на наведене, колегія суддів в цілому критично оцінює наданий розрахунок, позаяк він не відображає можливу дійсну заборгованість за кредитом, зважаючи на явну невідповідність суми кредитного ліміту та суми заборгованості.

З огляду на наведене висновок суду першої інстанції, що розрахунок заборгованості суперечить умовам договору є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості у відповідачки по кредитному договору від 16 січня 2013 року.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування правильного по суті ухваленого рішення судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.08.2019.

Головуючий Судді