ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 серпня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3790/19

Головуючий у першій інстанції Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1113/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 липня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Чернігівводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення,

дата та місце складання повного тексту рішення: 17 липня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року КП «Чернігівводоканал» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 3265 грн. 56 коп. заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 серпня 2013 року по 01 травня 2019 року та 1921,00 грн. у відшкодування судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є абонентом КП «Чернігівводоканал», тобто забезпечується питною водою та відводом стоків (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала оплату за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3265 грн. 56 коп., яка утворилась за період з 01 серпня 2013 року по 01 травня 2019 року та добровільно не сплачена.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 липня 2019 року позов КП «Чернігівводоканал» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 2462 грн. 72 коп. заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 квітня 2016 року по 01 травня 2019 року та вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 порушено вимоги щодо своєчасності та необхідності оплати за надані комунальні послуги, на підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.ст. 526, 610, 625 ЦК України позовні вимоги слід задовольнити частково із врахуванням строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка, і стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 квітня 2016 року по 01 травня 2019 року в розмірі 2462 грн 72 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та в позові КП «Чернігівводоканал» відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що не доведено ту обставину, що КП «Чернігівводоканал» придбав права власності чи користування свердловиною питної води, яка належала ПАТ «Чернігівське Хімволокно» і з якої і по цей день постачається питна вода до будинку АДРЕСА_1 ; що їй, як боржнику не надані докази переходу до позивача, як нового кредитора, прав у зобов`язанні; між позивачем та відповідачем не укладено договір по виконанню послуг з постачання холодної води і водовідведення; не надано доказів, що відповідач відмовилась від укладання договору з позивачем про надання послуг після 01 травня 2019 року.

На думку ОСОБА_1 безпідставним та юридично хибним є твердження суду, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, адже ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що відмова споживача від укладення договору з виконавцем комунальної послуги, а не відсутність договору, не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем та що до 01 травня 2019 року обов`язок споживача по оплаті фактично спожитої комунальної послуги при відмові споживача від укладення договору взагалі не передбачався.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що застосовуючи строк позовної давності суд стягнув заборгованість за 37 місяців, а не за 3 роки.

У наданий судом строк представник КП «Чернігівводоканал» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зазначає, що будинок АДРЕСА_1 був переданий до фонду комунального майна тільки в 2013 році. Позивач зазначає, що відповідачка не виконує своїх зобов`язань по утриманню свого майна, оскільки всупереч вимогам законодавства допустила зростання заборгованості за отримані послуги, не зважаючи на неодноразові попередження позивача. Між КП «Чернігівводоканал» та відповідачкою існують фактичні договірні правовідносини на підставі типового договору про надання населенню послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення, який розташований на сайті підприємства. Позивач вважає, що судом вірно розрахований строк позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності був перерваний подачею позивачем заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №211 від 15 липня 2013 року було передано до КП «Чернігівводоканал» водопровід та каналізаційні мережі, які перебували на балансі ПАТ «Чернігівське Хімволокно», в якості внеску до статутного капіталу (а.с.38, 39-40).

ОСОБА_1 є користувачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я відповідача позивачем відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку №238528 абонента ОСОБА_1 загальна сума боргу за період з серпня 2013 року по травень 2019 року включно складає 3265 грн 56 коп. (а.с.9).

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 квітня 2019 року скасовано судовий наказ Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 квітня 2019 року за заявою КП «Чернігівводоканал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 3096 грн 22 коп. (а.с.6-7).

Також матеріали справи містять Витяг з Тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (а.с.10); нормативи питного водопостачання для споживачів комунального підприємства «Чернігівводоканал» ЧМР (а.с.11); акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (а.с.27-29); повідомлення УПСЗН Новозаводської райради від 15 травня 2015 року №5988/03 щодо припинення надання призначеної субсидії з травня 2015 року у зв`язку з заборгованістю за поданням КП «Чернігівводоканал» (а.с.30).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Саме такий правовий висновок визначено в Постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі №210/5796/16-ц.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач лише у квітні 2019 року звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, а у позовній заяві про поновлення строку не звертався. Відповідно до ч.4 ст. 266 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, встановлено, що в межах позовної давності, у період з 01 квітня 2016 року по 01 травня 2019 року позивач надавав послуги з водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_2 та що правовідносини, які склалися між сторонами, є зобов`язальними, в яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції, встановивши наявність у відповідачки заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості в межах позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, що між позивачем та відповідачкою не укладено договір по виконанню послуг з постачання холодної води і водовідведення, не надано доказів, що відповідач відмовилась від укладання договору з позивачем про надання послуг після 01 травня 2019 року, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачка у встановленому законом порядку не відмовлялась від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати також надано не було.

Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставності твердження суду, що відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг апеляційний суд вважає хибними, враховуючи висновок Верховного Суду від 18 березня 2019 року зазначений вище. Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено ту обставину, що КП «Чернігівводоканал» придбав права власності чи користування свердловиною питної води, яка належала ПАТ «Чернігівське Хімволокно» та їй не надані докази переходу до позивача, як нового кредитора, прав у зобов`язанні, не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах справи наявне рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 липня 2013 року №211 про передачу у комунальну власність територіальної громади м.Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, серед яких водопровід та каналізаційні мережі.

Доводи апеляційної скарги, що застосовуючи строк позовної давності суд стягнув заборгованість за 37 місяців, а не за 3 роки також ґрунтується на невірному розумінні відповідачем обставин даної справи. Адже, як вірно зазначено у відзиві на апеляційну скаргу, позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу саме в квітні 2019 року, тому і строк позовної давності має рахуватися з даного місяця.

Загалом доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин у даній справі. Такі доводи враховані судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді.

Заперечення КП «Чернігівводоканал», викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 липня 019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: