ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 638/2869/19

провадження № 22-ц/818/3248/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2019 року, постановлену суддею Грищенко І.О., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2001 року, посвідченого ПН Харківського МНО Зубарєвим І.Ю., а також заборонити їй вчиняти будь-які дії пов`язані з оформленням документів на відчуження вказаної квартири.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Накладено заборону ОСОБА_2 відчужувати об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , до вирішення даного спору по суті.

Ухвала мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить про скасування ухвали та постановлення нової, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилаються на те, що позивачем не обгрунтовано необхідності забезпечення позову.

Крім того, в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити їй вчиняти будь-які дії пов`язані з оформленням документів на її відчуження. В той же час суд задовольнив заяву ОСОБА_1 у повному обсязі, при цьому, замість вжиття зазначених заходів, заборонив відчуження вказаної квартири.

Також зазначає, що вжитий захід забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки окрім цієї квартири, в неї у власності є інше нерухоме майно, відносно якого можливо було вжити заходи забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що наявність простроченої заборгованості за борговим документом (розпискою) з боку ОСОБА_2 вже є належним та достатнім доказом того, що існує реальна загроза невиконання останньою рішення суду.

Крім того, маючи достатню кількість майна за для повернення боргу, ОСОБА_2 жодним чином не використала ці можливості для повернення позичених нею коштів.

Також, наразі ОСОБА_2 має податковий боргу у розмірі 435 803грн.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

Відповідно до п. 2 ч.1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що 20 листопада 2017 року ОСОБА_2 позичила у нього гроші у сумі 23300дол. США строком до 20 листопада 2018 року, про що власноруч написала розписку. По теперішній час відповідачка боргу не повернула. ОСОБА_1 вказує, що не застосування судом заходів забезпечення позову може призвести в майбутньому до невиконання рішення суду.

Матеріали справи свідчать, що предметом розгляду у справі є спір з приводу стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики (розпискою) в розмірі 27028дол. США, який складається з: 23300дол. США сума боргу та 3728дол. США відсотки.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що існує обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 лютого 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, а також враховуючи те, що на даний час власником спірного нерухомого майна є саме відповідач ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 відчужувати об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , до вирішення даного спору по суті.

Що стосується посилань ОСОБА_2 , що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на вказану квартиру, а також заборонити їй вчиняти будь-які дії пов`язані з оформленням документів на її відчуження, натомість, суд задовольнив заяву ОСОБА_1 у повному обсязі, при цьому, замість вжиття зазначених заходів, заборонив відчуження вказаної квартири, то колегія зазначає наступне.

Виходячи зі змісту положень ст.149, 150 ЦПК України суд може застосовувати кілька видів заходів забезпечення позові, перелік яких визначений ч.2 ст.150 ЦПК України, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у п.п.1-9 цієї статті.

Спосіб забезпечення позову у вигляді арешту на спірну квартиру не можна визнати співмірним із заявленими позовними вимогами в розумінні ч. 3 ст. 150 ЦПК України, оскільки порушує права відповідачки на користування квартирою, власником якого на даний час вона є.

Колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін достатнім для забезпечення позову у даному випадку є такий вид забезпечення позову як заборона відчуження вказаної позивачем квартири, що належить відповідачці на праві власності.

Судом першої інстанції було вжито саме такий захід забезпечення позову, що на думку колегії суддів є співмірним заходом із заявленими позовними вимогами.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 02 вересня 2019 року.

Головуючий І.П. Коваленко

Судді А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко