Справа № 523/7926/16-ц
Провадження №2/523/1065/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності, а також за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності.

В свою чергу, ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності.

Об`єктом спору між сторонами є земельна ділянка, площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , що виданий на підставі рішення Одеської міської Ради від 13.11.2002р. №721-XXIV

ОСОБА_3 , що згідно договору дарування від 15.12.1992 р., посвідченого нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори, реєстр. № 1-4501, зареєстрованого в ОМБТІ 30.12.1992 р. № 17571 стор. 63 кн.184, є власником 67/100 частин жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з однієї кам`яної будівлі літ. «Б» житловою площею - 43,8 кв.м з надвірними господарчими спорудами : «А» - літня кухня, «Г,3» - вбиральня, «Ж,Д,К,И,Л» - сараї, № 1-6 - огородження, І - мощення.

В користуванні позивачки знаходяться в житловому будинку літ. «Б» приміщення 1-1 пл. 6,4 кв.м, 1-2 пл. 8,4 кв.м, 1-3 пл. 1,1 кв.м, 1-4 пл.10,8 кв.м, 1-5 пл.17,4 кв.м, 1-6 пл.11,0 кв.м, 1-7 пл.6,3 кв.м, 1-8 пл.12,3 кв.м, 1-9 пл. 19,6 кв.м, 1-10 пл. 17,7 кв.м, літні кухні літ. «И», А, убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж», І, III - вимощення, огорожа.

ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 11.03.1989р., посвідченого нотаріусом Восьмої одеської держнотконтори, р.№ 1-1247, належить 33/100 частин зазначеного будинку. В користуванні ОСОБА_4 із житлового будинку літ. "Б" знаходилась одна житлова кімната площею 21кв.м.

В 2004 р. ОСОБА_4 зруйнував кімнату площею 21 кв.м, що була частиною житлового будинку літ. "Б" та побудував житловий будинок літ. "М".

Сторони по справі бажають поділити земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , що виданий на підставі рішення Одеської міської Ради від 13.11.2002р. №721-XXIV в натурі.

Однак ОСОБА_3 просить поділити земельну ділянку, шляхом виділу у особисту приватну власність 67/100 частин, а відповідачу ОСОБА_4 виділити 33/100 частини.

В свою чергу, ОСОБА_4 наполягає на поділі земельної ділянки, відповідно до ідеальних часток, тобто по 1/2 за кожним.

В судовому засіданні представниця ОСОБА_3 - адвокат Кічук І.Г. наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, однак пояснила, що ОСОБА_3 не має матеріальної можливості сплатити грошову компенсацію за частину земельної ділянки, яку вона додатково отримує, згідно висновку останньої експертизи.

Відповідач ОСОБА_4 , а також його представник ОСОБА_2 просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 , а також наполягала на задоволенні зустрічного позову. В той же час, ОСОБА_4 згоден був отримати грошову компенсацію за частину земельної ділянки, згідно висновків останньої експертизи.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 , що згідно договору дарування від 15.12.1992 р., посвідченого нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори, реєстр. № 1-4501, зареєстрованого в ОМБТІ 30.12.1992 р. № 17571 стор. 63 кн.184, є власником 67/100 частин жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з однієї кам`яної будівлі літ. «Б» житловою площею - 43,8 кв.м з надвірними господарчими спорудами : «А» - літня кухня, «Г,3» - вбиральня, «Ж,Д,К,И,Л» - сараї, № 1-6 - огородження, І - мощення.

В користуванні позивачки знаходяться в житловому будинку літ. «Б» приміщення 1-1 пл. 6,4 кв.м, 1-2 пл. 8,4 кв.м, 1-3 пл. 1,1 кв.м, 1-4 пл.10,8 кв.м, 1-5 пл.17,4 кв.м, 1-6 пл.11,0 кв.м, 1-7 пл.6,3 кв.м, 1-8 пл.12,3 кв.м, 1-9 пл. 19,6 кв.м, 1-10 пл. 17,7 кв.м, літні кухні літ. «И», А, убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж», І, III - вимощення, огорожа. (а.с. 7-11)

ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 11.03.1989р., посвідченого нотаріусом Восьмої одеської держнотконтори, р.№ 1-1247, належить 33/100 частин зазначеного будинку. В користуванні ОСОБА_4 із житлового будинку літ. "Б" знаходилась одна житлова кімната площею 21кв.м. (а.с. 85-87). В 2004 р. ОСОБА_4 зруйнував кімнату площею 21 кв.м, що була частиною житлового будинку літ. "Б" та побудував житловий будинок літ. "М".

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись із спільною заявою до Одеської міської Ради про передання ним у власність земельну ділянку площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 92)

Рішенням Одеської міської Ради від 13.11.2002р. №721-XXIV було вирішено безоплатно передати у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 94)

На підставі даного рішення Одеської міської Ради від 13.11.2002р. №721-XXIV ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , відповідно до у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 12,95-96).

Отже між сторонами виникли правовідносини спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Частиною 5 ст. 89 ЗК України встановлено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частиною 1 п. 21 Постанови пленуму ВСУ «Про Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» N 13 від 25.12.96р. встановлено, що виходячи з того що порядок використання й розпорядження

спільною земельною ділянкою визначається насамперед самими

співвласниками жилого будинку залежно від розміру їх часток у

спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.42 ЗК бере до

уваги їх угоду з цього приводу при вирішенні спорів як між ними

самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну

частку в спільній власності на будинок і для яких ця угода також є

обов`язковою. Це правило стосується й випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Частиною 3 п. 21 Постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» N 13 від 25.12.96р. встановлено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками будинку про

порядок використання земельної ділянки цей порядок ними не визначався, суду слід виходити з розміру їх часток у праві спільної власності на будинок, на час перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення

останньої.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись із спільною заявою до Одеської міської Ради про передання ним у власність земельну ділянку площею 0,654 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також отримали державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , відповідно до у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 0,654 кв.м., то сторони самостійно погодилась володіти та користуватись земельною ділянкою спільно, без визначення часток.

Суд також вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мали можливість визначити порядок користування земельною ділянкою до приватизації земельної ділянки, проте цього не зробили. Отже можливо зробити висновок щодо сторони узгодили між собою порядок користування земельною ділянкою, яким визначили спільне користування земельною ділянкою.

Враховуючи той факт, що згідно ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом, то в даному випадку необхідно також застосувати норми ЦК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично погодились на отримання у власність земельної ділянки у спільну сумісну власність без попереднього визначення порядку користування земельної ділянкою, то суд повинен виходити з рівності їх часток на земельну ділянку, тобто по 1/2 частки за кожним.

В процесі розгляду справи судом двічі призначались судові земельно-технічні експертизи. (а.с. 39-59, 171-190).

Відповідно до висновку повторної судової земельно-технічної та земельно-оціночної експертизи від 22.12.2018р., яка була проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, співвласнику ОСОБА_3 пропонується виділити земельну ділянку площею 437 кв.м., що відповідає 67/100 частки у праві власності на домоволодіння, а співвласнику ОСОБА_4 пропонується виділити земельну ділянку площею 215 кв.м., що відповідає 33/100 часток у праві власності на домоволодіння. При цьому, експертами встановлено, що враховуючи дуже цільну забудову земельних ділянок, поділити земельну ділянку у рівних частках по 1/2 частки за кожним не виявляється можливим. Експертами також встановлено, що вартість части земельної ділянку площею 0,0111 га, яка виділяється на користь ОСОБА_3 становить суму у розмірі 377677 гривень. (а.с. 179-зворот).

Згідно ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно приписами ч. 2 ст. 356 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В процесі розгляду справи представник ОСОБА_3 - адвокат Кічук І.Г. пояснила, що ОСОБА_3 не має матеріальної можливості сплатити грошову компенсацію за частину земельної ділянки, яку вона додатково отримує, згідно висновку останньої експертизи. Вона також пояснила, що ОСОБА_3 згодна сплатити лише суму у розмірі 271754 гривні, згідно висновків первинної експертизи. (а.с. 204)

В той же час, ОСОБА_4 згоден був отримати грошову компенсацію за частину земельної ділянки, згідно висновків останньої експертизи, тобто у розмірі 377677 гривень. (а.с. 197)

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачка ОСОБА_3 не виконала вимоги ч.2 ст. 356 ЦПК України, то заявлені нею позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи також, що згідно додаткової судової земельно-технічної та земельно-оціночної експертизи від 22.12.2018р. встановлено, що поділити спірну земельну ділянку у рівних частках по 1/2 частки за кожним не виявляється можливим, то зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку , а також зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку - залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копію повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 27.08.19