Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 453/423/16-ц

провадження № 61-32207св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Верхньосиньовидненська селищна рада Сколівського району Львівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року в складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком та заїздом загального користування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та квартира, площею 12.73 кв. м, загальною площею 19.11 кв. м по АДРЕСА_1 . Відповідач, будучи сусідом по будинковолодінню та землекористуванню, восени 2015 року обладнав на своїй земельній ділянці з бетонних блоків стаціонарну господарську будівлю. Ця будівля збудована ним самочинно, з порушенням будівельних та пожежних норм. Відповідачем порушено вимоги Державних будівельних норм.

Крім того, будівля затінює земельну ділянку позивача і вода з даху під час негоди потрапляє у його город, затоплюючи його. Перевірками, що проводились посадовими особами департаменту Держархбудінспекції України та Сколівським РВ ГУ ДСНС України у Львівській області, встановлено порушення відповідачем вимог ДБН та архітектурно-будівельних норм при будівництві господарської будівлі. 14 березня 2016 року відповідач на початку заїзду загального користування, що веде з центральної дороги селища в будинковолодіння та квартиру позивача, забетонував два металічні стовпці та встановив металічну огорожу, яку закриває на ключ. Потрапити без присутності та дозволу відповідача в своє будинковолодіння та квартиру неможливо.

Враховуючи наведене, позивач просив усунути перешкоди у користуванні будинковолодінням, розташованим по АДРЕСА_1 та квартири, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача перенести новозбудовану господарську будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 на відстань, яка відповідає вимогам ДБН України, зобов`язати відповідача демонтувати огорожу, яка розміщена на заїзді загального користування, що веде до будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та квартири, що розташована по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 .

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати огорожу, яка розміщена на заїзді загального користування, що веде до будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та квартири, що розташована по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині демонтажу влаштованої відповідачем металевої конструкції, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок встановлення на початку спільного заїзду огорожі (брами, хвіртки) позивача позбавлено права користуватися спільним заїздом, що веде до належного йому будинковолодіння та квартири.

Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, суд виходив із того, що позивачем не доведено, що відповідачем допущено істотне порушення будівельних норм і правил при встановленні на належній йому земельній ділянці господарської будівлі з бетонних блоків та порушення внаслідок цього прав позивача.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що спірна земельна ділянка не значиться в генплані селища як заїзд спільного користування; до будинковолодіння та квартири позивача наявний інший заїзд; металева конструкція, встановлена відповідачем не є суцільною огорожею; відповідач надавав позивачу ключі від встановлених ним воріт, однак він відмовився їх отримати. Тому, висновок суду про те, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу в користуванні спірною земельною ділянкою є передчасним. Селищна рада, як власник спірної земельної ділянки, до суду про усунення перешкод в користуванні такою не зверталася, позивачем не доведений факт чинення йому перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У червні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку, що спірна земельна ділянка не є заїздом загального користування та безпідставно встановив наявність іншого заїду до його будинковолодіння, не дивлячись на те, що факт відсутності іншого заїзду підтвердила в судовому засідання представник Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області.

Апеляційним судом не встановлено на якій правовій підставі відповідач встановив на спірній земельній ділянці хвіртку та ворота. Неправильні є висновки апеляційного суду, що власник спірної земельної ділянки -

селищна рада, до суду з таким позовом не зверталася, оскільки в цьому випадку відповідач порушив саме права позивача, обмеживши доступ до належного йому будинку.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просив скаргу відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що ОСОБА_1 належить будинковолодіння по АДРЕСА_1 квартира , що розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником будинку по АДРЕСА_1 .

Між сторонами виник спір щодо користування земельною ділянкою, що веде до належних їм будинків.

Спірна земельна ділянка, якою просить усунути перешкоди в користуванні позивач, не є заїздом чи проїздом у розумінні положень Земельного кодексу України, такий утворився стихійно мешканцями села за рахунок земель запасу селищної ради, веде з центральної дороги селища до будинковолодіння сторін.

Згідно з актом комісії, складеного 27 січня 2016 року в складі секретаря селищної ради, інженера-землевпорядника та юриста селищної ради, голови комісії з питань охорони навколишнього природного середовища, будівництва благоустрою та земельних відносин, члена комісії з питань охорони навколишнього природного середовища будівництва благоустрою та земельних відносин, інспектора поліції, головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури Сколівської РДА, начальника відділу Держгеокадастру, при участі сторін та їх представників, на час проведення обстеження заїзд загального користування, який веде до належного ОСОБА_1 будинковолодіння по АДРЕСА_1 та квартири, що розташована по АДРЕСА_1 , а також будинку відповідача ОСОБА_2 , який розташований по АДРЕСА_1 , був вільний від перешкод (огорожа відсутня).

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи фотографій вбачається, що на початку стихійно утвореного заїзду, що веде з центральної дороги селища (з траси Київ - Чоп) до будинковолодіння сторін, наявні металеві ворота.

Зазначені ворота встановлено відповідачем ОСОБА_2 у березні 2016 року, зокрема, з метою утримання належної йому земельної ділянки, яка не є загородженою (у зв`язку з наявністю спору щодо меж земельної ділянки), та наявністю неподалік від самовільно встановленої металевої конструкції автобусної зупинки, що часто призводить до справляння природних потреб сторонніми особами на належній відповідачу земельній ділянці, а також, з метою безпеки його малолітніх дітей, які можуть вибігти безпосередньо на міжнародну трасу.

Спірна земельна ділянка не значиться в генплані селища як заїзд спільного користування, при цьому до будинковолодіння та квартири позивача наявний інший заїзд.

Власником спірної земельної ділянки є Верхньосиньовидненська селищна рада Сколівського району Львівської області, яка, як встановлено судом, не зверталася до суду з позовом про усунення перешкод в її користуванні.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною другою та третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що спірна земельна ділянка не значиться в генплані селища як заїзд спільного користування, до будинковолодіння та квартири позивача наявний інший заїзд, а встановлена відповідачем металева конструкція не є суцільною огорожею, а є воротами, від яких відповідач надавав позивачу ключі, однак останній відмовився від їх отримання, тобто позивач не довів, що відповідачем чиняться йому перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою.

Посилання заявника на те, що висновки апеляційного суду про наявність іншого заїзду до належного позивачу будинку є безпідставними та зробленими на припущеннях, не заслуговують на увагу, оскільки такі висновки апеляційний суд зробив на підставі відповіді Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 08 липня 2016 року, в якій зазначено, що згідно генерального плану та проекту забудови, спірна земельна ділянка - заїзд, є землями загального користування, заїзд в цьому місці не передбачений, також зазначено, що до будинковолодіння позивача передбачений інший проїзд із протилежної вулиці.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо установлення обставин справи, тобто зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська