КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 755/3226/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9234/2019Головуючий у суді першої інстанції - Катющенко В.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В..

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких Олексія Олександровича, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Диких Олексія Олександровича щодо відкриття виконавчого провадження № 55048489 та накладення арешту на все майно боржника; скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Диких Олексія Олександровича від 03.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження №55048489; скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Диких Олексія Олександровича від 06.11.2017 року про накладення арешту на все майно боржника у виконавчому провадженні № 55048489.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року скаргу залишено без розгляду (а.с. 22, 23).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, в обґрунтування доводів апеляційний скарги заявник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо пропуску ним встановленого процесуальним законом десятиденного строку для звернення до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, оскільки, дізнавшись про наявність відповідного виконавчого провадження лише 22.02.2019 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, він 25.02.2019 року звернувся до суду зі скаргою.

При цьому, апелянт зазначає, що, в розумінні положень чинного законодавства, в нього відсутній обов`язок подавати до суду докази, які б свідчили, що на його адресу державним виконавцем направлялися оскаржувані постанови (а.с. 26-29).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.07.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.46, 47).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.08.2019 року призначено справу до апеляційного розгляду (а.с. 49, 50).

Заявник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Диких О.О. від 03.11.2017 року було відкрито виконавче провадження № 55048489 з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 2-217, виданого 31.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» суми грошових коштів у розмірі 41 056,00 грн.

Крім того, постановою головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Диких О.О. від 06.11.2017 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_1

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо винесення вищенаведених постанов, суд першої інстанції, в обґрунтування свого висновку щодо пропуску заявником десятиденного строку на звернення до суду зі скаргою, вказав на недоведеність заявником як тієї обставини, що йому не направлялись та/або він не отримував оскаржувані постанови, так і того, з яких джерел він лише у лютому 2019 року дізнався про наявність виконавчого провадження.

Так, у відповідності до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 74 вказаного закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з положеннями ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.03.2019 року по справі №920/149/18, строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця обчислюється у календарних днях.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України (в редакції Кодексу, яка діяла до 15.12.2017 року) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Так, зі змісту скарги та доданих до неї документів вбачається, що про порушення своїх прав заявник дізнався 22.02.2019 року, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, про що подав відповідну заяву.

При цьому, згідно з реєстраційним штампом суду, що міститься на першій сторінці скарги, заявник звернувся з останньою до суду 25.02.2019 року.

Отже, на день звернення заявника до суду зі скаргою не сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.

Висновок суду першої інстанції стосовно того, що заявник при зверненні до суду повинен був довести, що йому не направлялись оскаржувані постанови, колегія суддів вважає помилковим, адже за своїм змістом вказані докази може подати лише особа, яка здійснювала відповідне надсилання (надання, вручення) документів.

Натомість, дослідивши додані до скарги документи, судом апеляційної інстанції встановлено, що з 14.07.2015 року заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як у матеріалах виконавчого провадження, зокрема у заяві про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2017 року, виконавчому листі № 2-217 від 31.05.2017 року та оскаржуваних постановах від 03.11.2017 року та 06.11.2017 року адресою реєстрації місця проживання заявника значиться АДРЕСА_2 .

Тобто, з огляду на вищенаведене, можна дійти висновку про те, що заявник не міг отримувати оскаржувані ним постанови, оскільки останні надсилалися державним виконавцем на адресу, за якою боржник не проживає.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про залишення скарги без розгляду, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що висновок суду про пропуск заявником строку звернення до суду зі скаргою є помилковим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких Олексія Олександровича, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська