Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 352/1125/14-ц

провадження № 61-19862св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня

2016 року у складі судді Хоминець М. М. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року складі колегії суддів: Соколовського В. М., Василишин Л. В., Пнівчук О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки домоволодіння.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що йому на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 березня

2014 року належить 9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Його право власності на вказану частку спірного домоволодіння зареєстровано 15 квітня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_2 має у власності 24/100 домоволодіння, а ОСОБА_3 - 67/100.

На даний час між сторонами спірне домоволодіння фактично поділено в натурі, зокрема, він у житловому будинку «А» користується правою частиною загальною площею 30,95 кв.м, а саме: кухнею 2-1, площею 8,38 кв.м, житловою кімнатою 2-2, площею 15,16 кв.м, коморою 2-3, площею 1,95 кв.м, коридором 2-4, площею 3,11 кв.м, коморою 1-3, площею 2,35 кв.м, з господарських будівель - сараєм «В», вбиральнею «Д».

ОСОБА_2 користується іншою частиною житлового будинку «А», літньою кухнею «Б», сараєм «Г», вбиральнею «Ж», а ОСОБА_3 - житловим будинком «Й», сараями «Е», «Є», вбиральнею «З». Однак такий фактичний поділ не відповідає часткам у праві власності. Крім того між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, що належить до спірного домоволодіння, який неможливо вирішити без реального його розподілу.

ОСОБА_1 після уточнень та з урахуванням експертизи просив виділити йому згідно другого варіанту розподілу наступні приміщення у житловому будинку «А»: кухню 2-1, площею 8,38 кв.м, житлову кімнату 2-2, площею

15,16 кв.м, комору 2-3, площею 1,95 кв.м, коридор 2-4, площею 3,11 кв.м, комору 1-3, площею 2,35 кв.м; з господарських будівель сарай «В», вбиральню «Д», а всього приміщень загальною вартістю 50 424,00 грн, що становить 86/100 частки у домоволодінні

АДРЕСА_1 . Також просив стягнути із ОСОБА_3

2 310,00 грн грошової компенсації за відступ від рівності часток.

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконними свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та покійний батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 є співвласниками спірного домоволодіння на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2007 року, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 грудня 2005 року, видане Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на її ім`я, та визнано право власності: за ОСОБА_3 - на літню кухню, 1987 року забудови, зазначеною літерою «Б-1» по плану технічного паспорту, загальною площею 63,9 кв.м, вартістю 48 705,00 грн, що використовується під житло по АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_4 - на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з житлової кімнати площею 15,16 кв.м, кухні, площею

8,38 кв.м, комори площею 1,95 кв.м, коридору площею 3,11 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м, загальною вартістю 5 624,00 грн, будинковолодіння по АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_5 ; за ОСОБА_2 - на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з житлової кімнати площею 20,44 кв.м, кухні , площею 13,52 кв.м, комори, площею 2,35 кв.м, коридору, площею 2,75 кв.м, веранди, площею

7,60 кв.м, загальною площею 46,66 кв.м, та літню кухню «Б», площею 24,4 кв.м, а всього загальною вартістю 27 758,00 грн будинковолодіння по АДРЕСА_3 у порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_6 Дане рішення суду стало підставою для оформлення права власності.

Всупереч рішенню суду Івано-Франківське ОБТІ провело розрахунок ідеальних часток не в загальній вартості у будинковолодінні, а в двох будинковолодіннях, зазначивши, що ОСОБА_3 займає житловий будинок, хоча рішенням суду за ним визнано право власності на літню кухню, 1987 року забудови. Отримані відповідачем ОСОБА_3 31 липня

2007 року свідоцтво про право власності на 67/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 29 серпня 2007 року свідоцтво про право власності на 9/100 частин будинковолодіння

АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті батька - по Державному реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 квітня 2014 року) суперечать вказаному судовому рішенню і є незаконними з урахуванням вимог частини другої статті 328 ЦК України.

ОСОБА_2 просила визнати незаконними свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від

29 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки домоволодіння задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 , як власнику 9/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 585 927,00 грн: кухню 2-1, площею 8,38 кв.м, вартістю 11 498,00 грн, житлову кімнату 2-2, площею 15,16 кв.м, вартістю 20 800,00 грн, комору 2-3, площею 1,95 кв.м, вартістю 1 724,00 грн, коридор 2-4, площею 3,11 кв.м, вартістю 2 749,00 грн, а всього приміщень по житловому будинку «А» загальною площею 28,6 кв.м, загальною вартістю

36 771 грн, сарай «В», вартістю 8 847,00 грн, вбиральню «Д», вартістю

1 582,00 грн, а всього на загальну суму 47 200,00 грн, що становить 8/100 від загальної вартості домоволодіння.

Залишено ОСОБА_2 , як власнику 24/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 585 927,00 грн: житлову кімнату 1-1, площею 20,44 кв.м, вартістю 28 045,00 грн, кухню 1-2, площею 13,52 кв.м, вартістю 18 550,00 грн, комору 1-,3 площею 2,35 кв.м, вартістю 3 224,00 грн, коридор 1-4, площею 2,75 кв.м, вартістю 2 385,00 грн, веранду 1-5, площею

7,6 кв.м, вартістю 6 590,00 грн, а всього приміщень по житловому будинку «А», загальною площею 46,66 кв.м, загальною вартістю 58 794,00 грн, літню кухню «Б», вартістю 61 874,00 грн, сарай «Г», вартістю 20 214,00 грн, вбиральню «Ж», вартістю 1 582,00 грн, а всього на загальну суму 142 464,00 грн, що становить 24/100 від загальної вартості домоволодіння.

Залишено ОСОБА_3 , як власнику 67/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 585 927,00 грн: житловий будинок «Й», площею 101,8 кв.м, вартістю 338 725,00 грн, сарай «Е», вартістю

45 585,00 грн, сарай «Є», вартістю 8 906,00 грн, вбиральню «З», вартістю

3 047,00 грн, а всього на загальну суму 396 263,00 грн, що становить 68/100 від загальної вартості домоволодіння.

За відхилення від ідеальної частки стягнуто на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 5 534,00, а саме з ОСОБА_2 -

1 842,00 грн, з ОСОБА_3 - 3 692,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1 066,00 грн з кожного судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 307,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 1 424,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 3 962,63 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, - відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , місцевий суд виходив із першого варіанту висновку будівельно-технічної експертизи від

06 липня 2015 року № 107/15-22, з відповідними виправленнями, та вважав. що саме такий поділ є найбільш оптимальним для сторін. При цьому суд врахував, що частини спірного домоволодіння, якими фактично користуються сторони, ізольовані, мають окремі входи, облаштовані автономними системами електропостачання та опалення.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , місцевий суд виходив із відсутності порушеного права ОСОБА_2 , оскільки твердження позивача про те, що розрахунок ідеальних часток проведено Івано-Франківським ОБТІ всупереч рішенню Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2007 року є необґрунтованими.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня

2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від

29 червня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

17 березня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2007 року, яке судами взято до уваги при вирішенні спору, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суперечить розрахунку ідеальних часток проведеного Івано-Франківським ОБТІ від 16 червня 2007 року, який судами також взято до уваги, то відповідно судами неправильно застосовано норми ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій). Судами не враховано висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03 квітня

2013 року у справі № 6-12цс13.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

У липні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 06 червня 2019 року № 610/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-19862св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року та ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року оскаржуються в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки домоволодіння.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від

29 червня 2016 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконними свідоцтв про право власності на нерухоме майно заявником не оскаржується, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відповідач за двома позовами ОСОБА_3 є співвласниками на праві спільної часткової власності домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4 належні останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Тисменицькою міською радою 29 серпня 2007 року згідно рішення виконавчого комітету від 01 серпня 2007 року, 9/100 частин спірного домоволодіння.

Право власності ОСОБА_1 на вказану частину спірного домоволодіння у порядку спадкування за заповітом після померлого батька визнано рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2014 року та зареєстровано 15 квітня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 22 серпня 2008 року № 18 про визнання права власності

29 жовтня 2008 року отримала свідоцтво про право власності на 24/100 спірного домоволодіння і тоді ж 29 жовтня 2008 року зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно в Івано-Франківському ОБТІ.

ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 04 липня 2007 року отримав 31 липня 2007 року свідоцтво про право власності на 67/100 спірного домоволодіння і зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно в Івано-Франківському ОБТІ.

Оформлення права власності сторін на частки спірного домоволодіння проводилось з урахуванням рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2007 року на підставі акта Івано-Франківського ОБТІ від 06 червня 2007 року, згідно якого троє співвласників спірного домоволодіння підтвердили користування конкретними приміщеннями, та проведеного ОБТІ розрахунку ідеальних часток у загальній власності на будинковолодіння від 16 червня 2007 року.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від

03 квітня 2007 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 грудня 2005 року, видане Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 , та визнано право власності:

- за ОСОБА_3 на літню кухню, 1987 року забудови, зазначену літерою «Б-1» по плану технічного паспорту, загальною площею 63,9 кв.м, вартістю 48 705,00 грн, що використовується під житло по АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з: житлової кімнати площею 15,16 кв.м, кухні, площею 8,38 кв.м, комори, площею 1,95 кв.м, коридору площею 3,11 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м, загальною вартістю 5 624,00 грн будинковолодіння по АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_5 ;

- за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з: житлової кімнати площею 20,44 кв.м, кухні, площею 13,52 кв.м, комори, площею 2,35 кв.м, коридору, площею 2,75 кв.м, веранди, площею 7,60 кв.м, загальною площею 46,66 кв.м та літню кухню «Б», площею 24,4 кв.м, а всього загальною вартістю 27 758,00 грн будинковолодіння по АДРЕСА_3 у порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_6 .

Згідно першого варіанту висновку будівельно-технічної експертизи від

06 липня 2015 року № 107/15-22, з урахуванням виправлень, ОСОБА_1 як власнику 9/100 частин слід виділити: кухню 2-1, площею 8,38 кв.м, вартістю 11 498,00 грн, житлову кімнату 2-2, площею 15,16 кв.м, вартістю 20 800,00 грн, комору 2-3, площею 1,95 кв.м, вартістю 1 724,00 грн, коридор 2-4, площею

3,11 кв.м, вартістю 2 749,00 грн, а всього приміщень по житловому будинку «А» загальною площею 28,6 кв.м, загальною вартістю 36 771,00 грн, з господарських будівель сарай «В», вартістю 8 847,00 грн, вбиральню «Д», вартістю 1 582,00 грн, а всього на загальну суму 47 200,00 грн, що становить 8/100 від загальної вартості домоволодіння, визначеної експертом у

585 927 грн.

ОСОБА_2 , як власнику 24/100 частин, слід залишити: кімнату 1-1, площею 20,44 кв.м, вартістю 28 045,00 грн, кухню 1-3, площею 13,52 кв.м, вартістю 18 550,00 грн, комору 1-3, площею 2,35 кв.м, вартістю 3 224,00 грн, коридор 1-4, площею 2,75 кв.м, вартістю 2 385,00 грн, веранду 1-5, площею

7,6 кв.м, вартістю 6 590,00 грн, а всього приміщень по житловому будинку «А», загальною площею 46,66 кв.м, загальною вартістю 58 794,00 грн, з господарських будівель літню кухню «Б», вартістю 61 874,00 грн, сарай «Г», вартістю 20 214,00 грн, вбиральню «Ж» вартістю 1 582,00 грн, а всього на загальну суму 142 464,00 грн, що становить 24/100 від загальної вартості домоволодіння.

Відповідачу ОСОБА_3 , як власнику 67/100 частин, слід залишити: житловий будинок «Й», площею 101,8 кв.м, вартістю 338 725,00 грн, сарай «Е», вартістю 45 585,00 грн, сарай «Є», вартістю 8 906,00 грн, вбиральню «З», вартістю 3 047,00 грн, а всього на загальну суму 396 263,00 грн, що становить 68/100 від загальної вартості домоволодіння.

З огляду на те, що виділена ОСОБА_1 в натурі частка на 5 534,00 грн менша за його ідеальну частку (47 200,00 грн проти 52 734,00 грн), частка ОСОБА_2 на 1 842,00 грн більша за її ідеальну частку (142 464,00 грн проти 140 622,00 грн), частка ОСОБА_3 на 3 692,00 грн більша за його ідеальну частку (396 263,00 грн проти 392 571,00 грн), на користь

ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки у розмірі 5 534,00 грн, а саме з ОСОБА_2 - 1 842,00 грн, з ОСОБА_3 - 3 692,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Суди установили, що відповідно згідно проведеного будівельно-технічного дослідження розподілу спірного житлового будинку, експертом запропоновано два варіанти його розподілу між сторонами.

З врахуванням наведених норм матеріального права, а також конкретних обставин справи, та найбільш ближчим варіантом до ідеальних часток співвласників, суди дійшли правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі частку домоволодіння по першому варіанту зазначеної експертизи.

При вирішенні первісного позову суд врахував, що частини спірного домоволодіння, якими фактично користуються сторони, ізольовані, мають окремі входи, облаштовані автономними системами електропостачання та опалення.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи заявника про те, що судами неправильно застосовано норми ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) щодо оцінки доказів, є безпідставними, оскільки суди належним чином надали оцінку доказам наявним в матеріалах справи. Вирішуючи спір, судами було враховано рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2007 року та розрахунок ідеальних часток, проведеного Івано-Франківським ОБТІ від 16 червня 2007 року. Вказані докази судами оцінено у їх сукупності та у взаємозв`язку з висновком будівельно-технічної експертизи від 06 липня 2015 року № 107/15-22, з урахуванням виправлення, що відповідає правилам статті 212 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Також є безпідставними доводи заявника про те, що судами не враховано висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03 квітня

2013 року у справі № 6-12цс13, оскільки висновок судів попередніх інстанцій відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від

03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки домоволодіння- без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від

29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки домоволодіння залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко