Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/669/19
провадження: 2-о/614/46/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

14.08.2019 року Борівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого-судді Гуляєвої Г.М.

за участю: секретаря Євтіхієвої С.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Борова цивільну справу № 614/669/19, 2-о/614/46/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області

про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні

В С Т А Н О В И В :

16.07.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до Борівського районного суду Харківської області із заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.07.2019 р.), в якій просила встановити факт її сумісного проживання з ОСОБА_4 в період з 24 листопада 2014 р. по 31 березня 2018 р. за адресою: АДРЕСА_1 ; та встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 , у вищевказаний період.

Заявлені вимоги мотивовані наступними обставинами.

17 жовтня 1979 р. між заявницею та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований в міськ. відділі ЗАГС м. Ангрен Ташкентської обл. Узбекської СРСР, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис №955.

З 7-го червня 1983 р. вони стали проживати разом в квартирі АДРЕСА_2 , вести спеціальний сумісний бюджет, вести спільне господарство. Чоловік позивача працював на шахті, постійно отримував непогану заробітну плату. Позивач працювала в будівельному цеху при шахті ім. Гайового на посаді маляра.

Заробітна плата позивача була набагато менша, ніж у її чоловіка. В сім`ї у них були гарні стосунки, вони мали спільний сімейний бюджет, а тому чоловік щомісячно майже повністю віддавав позивачу заробітну плату. Позивач сплачувала комунальні послуги, витрачала кошти на придбання одягу, продуктів харчування та ін.

31 січня 2008 р. її чоловік звільнився з роботи за власним бажанням і більше на роботу не повернувся. До призначеної йому пенсії в 2005 р. йому донарахували ще за 3 роки, пенсія була більше 3000 грн. У позивача була заробітна плата менша, ніж у її чоловіка пенсія. Згодом вона стала хворіти, у неї діагностували цукровий діабет.

В 2012 р. чоловік позивача запропонував їй звільнитися з роботи, переконавши її в тому, що вони зможуть прожити вдвох на його пенсію, пенсія на той час у чоловіка була більше 8000 грн. Звільнившись з роботи позивач повністю перейшла на утримання чоловіка, тому що свою пенсію вона могла оформити тільки в 2019 р.

8 серпня 2012 р. позивач звільнилася з роботи за власним бажанням і з того часу повністю перебувала на утриманні чоловіка до 31 березня 2018 р.

В 2014 р., в зв`язку з подіями, які сталися в Україні, вони вирішили виїхати з тимчасово окупованої території. За домовленістю з дочкою ОСОБА_5 , вони вирішили тимчасово проживати в їхньому домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Але знайомий її чоловіка повідомив, що він знайшов житловий будинок, де вони зможуть проживати.

Приблизно у вересні-жовтні 2014 р. вони переїхали в с. Піски-Радьківські, де їх познайомили з сім?єю ОСОБА_6 , він їм віддав для проживання свій пустий будинок, розташований в АДРЕСА_3 , де вони стали проживати. Щоб було за що жити, купляти необхідні продукти харчування, чоловік позивача зібрав необхідні документи і став на облік в Борівське управління захисту населення. 24 листопада 2014 р. він отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. ОСОБА_6 дав згоду на реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи в своєму домоволодінні по АДРЕСА_4.

Проживаючи в АДРЕСА_3 , позивач продовжувала перебувати на утриманні свого чоловіка, вони жили тільки на його пенсію. Крім того, позивач часто хворіла, тому багато коштів з пенсії чоловіка вона змушена була витрачати на придбання необхідних ліків (позивач постійно лікувалась від цукрового діабету; ІХС; має гіпертонічну хворобу 2 ст., ст.3, ризик 4; синусова тахікардія; в 2017 р. їй зробили операцію на очах).

Через деякий час їхні діти вирішили купити будинок в АДРЕСА_1 .

Восени 2016 р. діти запропонували перереєструвати місце реєстрації батька з адреси: АДРЕСА_4 , на адресу - АДРЕСА_1 .

12 вересня 2016 р. чоловік позивача разом із зятем поїхали в Управління захисту населення Борівської РДА, де переписали адресу фактичного місця проживання по АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 отримав нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, де адреса його проживання була вказана - АДРЕСА_1 .

Вони змінили своє місце проживання та стали проживати в будинку своїх дітей по АДРЕСА_1 . Позивач не була на той час пенсіонером і тому на облік не ставала, крім того, в Управлінні їй пояснили, що реєструватися непотрібно, тому що пенсії вона не отримує.

В 2017 р. чоловік позивача захворів, тому вони поїхали до м. Горлівка, де в місцевій лікарні її чоловік стояв на обліку; коли йому стало гірше, вони змушені були поїхати в лікарню до м. Донецьк, де ІНФОРМАЦІЯ_1 р. він помер. Позивач поховала його в м. Горлівка, а сама приїхала в Харківську обл., в с. Піски-Радьківські Борівського р-ну, де і проживає до теперішнього часу.

4 липня 2019 р. позивач звернулася до сектору з питань призначення та перерахунків пенсій №1 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській обл. з питанням нарахування пенсії. Одночасно вона звернулася в Управління захисту населення для постановки на облік як внутрішньо переміщена особа. 2 липня 2019 р. вона отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тимчасовою адресою свого місця проживання вона вказала АДРЕСА_1 , де вона в дійсності проживала і до цього часу.

В Управлінні пенсійного фонду позивач заявила бажання перейти на пенсію свого чоловіка ОСОБА_4 , але працівники ПФУ, оглянувши її документи повідомили, що для переходу на пенсію чоловіка, вона повинна надати довідку про підтвердження факту проживання за однією адресою на момент смерті чоловіка. Згідно наданих документів значиться, що ОСОБА_4 з 24 листопада 2014 р. проживав в с. Піски-Радьківські Борівського р-ну Харківської обл., а позивач по документам проживала до ІНФОРМАЦІЯ_2 . в м. Горлівка Донецької обл.

Позивач вказує, що довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, для призначення пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, довідки про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті - вона надати не може. Тому за захистом свої прав змушена була звернутися до суду.

Заявник ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник ГУ ПФУ в Харківській області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в частині ухвалення судового рішення покладається на розсуд суду.

Представник Піско-Радьківської с/ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Надав інформацію про те, що по Піско-Радьківській с/раді відсутня інформація, яка б підтверджувала факт сумісного проживання однією сім?єю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є зятем ОСОБА_1 . З 2014 р. по 2018 р. вони з дружиною проживали разом з тестем і тещею. Один знайомий йому повідомив про те, що у ОСОБА_6 є вільний житловий будинок по АДРЕСА_4 , за вказаною адресою як внутрішньо переміщена особа був зареєстрований ОСОБА_4 ОСОБА_1 не ставала на облік як внутрішньо переміщена особа, оскільки вона не отримувала ніяких соціальних виплати. З 2014 р. по 2016 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали в АДРЕСА_3 . В 2016 р. ОСОБА_7 купив будинок в АДРЕСА_1 . Тому в 2016 р. ОСОБА_4 перереєстрували за вищевказаною адресою. ОСОБА_1 жила за кошти свого чоловіка, так як вона хворіла, не могла працювати. Після смерті чоловіка вона живе за рахунок свідка та його дружини.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1 . Їхній спільний знайомий ОСОБА_8 просив тимчасово прилаштувати їх, оскільки у свідка пустував будинок його дочки. Тому у вказаному будинку по АДРЕСА_4 , він зареєстрував ОСОБА_4 , але проживав той разом з дружиною по АДРЕСА_3 , з 2014 р. по 2016 р. З 2016 р. вони переселились на АДРЕСА_1, у будинок дочки і зятя, і там жили разом. Свідок підтверджує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом, але за чиї кошти він не знає.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 17.10.1979 р. уклав шлюб з ОСОБА_9 (а.с.10).

Відповідно до копії Довідки від 02.07.2019 №6305- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно копії Довідки від 24.11.2014 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_2; фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 (а.с.15,53).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16).

ОСОБА_4 з 01.03.05 призначена пенсія за віком довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.17).

З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_4 з 1980 р. працював на шахті ім. Гайового, з 1985 р. - на шахті ім. Карла Маркса (а.с.18-22).

ОСОБА_1 08.08.2012 звільнилася з посади маляра шахти ім. Гайового за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.23-25).

У ОСОБА_1 діагностовано цукровий діабет ІІ, середньої тяжкості, що підтверджується копією Виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.26).

Згідно копії Виписки із медичної карти амбулаторного хворого №696, у ОСОБА_1 діагностовано ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, синусову тахікардію СН 2А з порушенням діастоличної функції ЛЖ ФВ 68%, гіпертонічна хвороба 11 ст, ст 111, ризик 4; гіпертонічний криз 23.05.18 р. (а.с.27).

Відповідно до копії консультативного висновку офтальмолога, у ОСОБА_1 діагностовано діабетичну ретинопатію препроліферативної форми, екссудативно-геморрагічна фаза, артифакія обох очей, цукровий діабет тип ІІ середньої тяжкості (а.с.22).

У ОСОБА_1 діагностовано ІФС, атеросклеротичний кардіосклероз, синусову тахікардію СН 24; гіпертонічну хворобу 11 ст, ст 111, ризик 3, гіпертонічний криз 03.06.19 р.; що підтверджується копією Виписки із медичної карти амбулаторного хворого №747 (а.с.29).

Згідно заяви Виконавчого комітету Піско-Радьківської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., відомості, які б підтверджували факт сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 за період з 24 листопада 2014 р. по 31 березня 2018 р. в АДРЕСА_1 , - відсутні; згідно обліку внутрішньо-переміщених осіб по Піско-Радьківській с/раді, ОСОБА_1 на території с. Піски-Радьківські як ВПО не значилася та не була зареєстрована; ОСОБА_4 значився зареєстрованим як внутрішньо-переміщена особа із зони АТО, з 24. листопада 2014 р., був зареєстрований особисто ОСОБА_6 у його домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.44,57).

Відповідно до копії заяви власника житлового будинку в АДРЕСА_1 , підтверджено факт проживання в належному йому домоволодінні за вищевказаною адресою ОСОБА_1 (а.с.45).

Згідно заяви ОСОБА_6 від 29.07.2019 р., останній підтверджує, що ОСОБА_4 був зареєстрований в його домоволодінні як внутрішньо переміщена особа, але проживав він зі своєю дружиною ОСОБА_1 в його пустому домоволодінні по АДРЕСА_3 ; разом вони проживали до початку вересня 2016 р.; згодом ОСОБА_4 був перереєстрований з будинку ОСОБА_6 в будинок свого зятя ОСОБА_10 на АДРЕСА_1 ; заявник неодноразово бачив їх разом в цьому домоволодінні (а.с.54).

Суд, вислухавши пояснення заявниці, її представника, свідків, враховуючи думку заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

За змістом ч.ч. 1-3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 38 вказаного Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», "Пічкур проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

У цій справі право заявниці на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника залежно від спільного проживання разом із померлим пенсіонером, ведення з ним спільного господарства та підтвердження факту перебування на утриманні стало залежним від відомостей про спільну реєстрацію місця проживання особи, що призвело до ситуації, в якій заявниця, маючи право вибору пенсійних виплат (право на різні види пенсії - за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника) та перехід з одного виду на інший, виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що нею не надано до ПФУ відомостей про місце реєстрації разом із померлим чоловіком разом із відомостями про спільне ведення господарства та перебування на утриманні. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об`єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки право особи на вибір місця проживання не може обмежувати інші належні особі права, у т.ч. - право на отримання пенсійних виплат. Отже, на думку суду, сама суть права заявниці на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для заявниці, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв`язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Таким чином, у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 , оскільки, пенсія чоловіка була для неї основним і постійним джерелом засобів до існування, та ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом в період з 24 листопада 2014 р. по 12 вересня 2016 р. за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 12 вересня 2016 р. по 31 березня 2018 р. за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст.13, 81, 89, 263-265, 273, 293, 294, 315, 319, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 36, 38 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 24 листопада 2014 р. по 12 вересня 2016 р. за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 12 вересня 2016 р. по 31 березня 2018 р. за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 24 листопада 2014 р. по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 15.08.2019 р.

Головуючий-суддя Гуляєва Г. М.