ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1396/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М., (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 23 травня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом, вказувала, що 26.02.2010 року вона з відповідачем уклала шлюб, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.04.2015 року. Від шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Батько дитини - ОСОБА_2 є хронічним наркоманом, перебуває на обліку, був засуджений, тому вона бажає позбавити його батьківських прав відносно малолітнього сина. Аліменти на сина ОСОБА_4 відповідач не сплачує, участі у його вихованні не приймає. 07.09.2017 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 , який в подальшому має намір усиновити її сина. З цих підстав просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, прийняти з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, позов задовольнити в повному обсязі. На її думку, суд не взяв до уваги, що батько її дитини є хронічним наркоманом, перебуває на обліку, був засуджений, утриманням та вихованням сина не займається, тому є підстави для позбавлення його батьківських прав. Суд не врахував подані нею письмові докази про те, що батько дитини є наркоманом, та не утримує дитину, а взяв до уваги лише висновок органу опіки та піклування.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26.02.2010 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.04.2015 року. У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу між сторонами дитина проживає з матір`ю.

Згідно з довідкою Хмельницького обласного наркологічного диспансеру № 2838 від 27.11.2018 року ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку в ХОНД з діагнозом наркоманія опійна ІІ ст. з 2002 року.

За висновком органу опіки та піклування (виконкому Хмельницької міської ради) від 15.02.2019 року №01/34/383/19 позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недоцільним. При цьому орган опіки та піклування виходив з того, що батько заперечував проти позбавлення батьківських прав, висловив бажання займатися вихованням сина, спілкуватися з ним. З його слів, мати перешкоджає йому в побаченнях із дитиною. При цьому констатовано відсутність документів, які підтверджують, що ОСОБА_2 є хронічним наркоманом, свідомо нехтує батьківськими обов`язками, попереджався про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, позивачем не надано належних та допустимих доказів жорстокого поводження батька із дитиною, чи попередження відповідача про необхідність змінити поведінку, документів про доведену вину в його діях, притягнення до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, а також, що таке рішення відповідатиме інтересам дитини.

З таким висновком суду погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не займається вихованням сина, спростовуються поясненнями самої апелянтки, яка зазначає в апеляційній скарзі, що не бажає, щоб дитина спілкувалась з батьком, оскільки він має ряд захворювань.

Наявність заборгованості по аліментах у відповідача на користь позивача на утримання дитини сама по собі не є достатньою підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Згідно висновку органу опіки від 15.02.2019 року №01/34/383/19 «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до якого вказано, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку батька, ОСОБА_2 . На засіданні комісії відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини виявляв намір спілкуватись з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, раніше до відповідача не застосовувались попередження про необхідність змінити спосіб життя, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

В матеріалах справи відсутній медичний висновок про те, що на даний час ОСОБА_2 є хронічним наркоманом. Довідка Хмельницького обласного наркологічного диспансеру № 2838 від 27.11.2018 року не містить таких даних.

Суд першої інстанції правильно констатував, що матеріали справи не містять доказів, які могли б стати достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав і що таке рішення відповідатиме інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 вересня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова