Провадження № 2/638/1648/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Колісникова А.В., Шевченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ФОП « ОСОБА_2 » в якому просить, з урахуванням остаточних уточнень, розірвати договір купівлі-продажу смартфона Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global ІМЕІ 70067 від 13.02.2018 року за чеком №1819; стягнути з ФОП « ОСОБА_2 » сплачені за смартфон кошти в сумі 6299 грн.; стягнути з відповідача неустойку за відмову про надання товару аналогічної марки з 19.05.2018 року по 30.05.2018 року та з 04.06.2018 року по 22.06.2018 року в розмірі 1952,69 грн.; стягнути з відповідача неустойку за відмову усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) з 18.06.2018 року по 15.11.2018 року в розмірі 9448,50 грн.; стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 10000 грн., при винесенні рішення врахувати, що за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (14 днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару, що складає 62,99 грн. за день.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.02.2018 року він придбав в магазині CACTUS за адресою: АДРЕСА_1 .Павлівська, 8 смартфон Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global ІМЕІ 70067, за ціною 6299 грн. В період гарантійного строку позивачем був виявлений недолік, на екрані з`явилась жовта пляма. 19.05.2018 року смартфон був відданий на гарантійний ремонт до магазину CACTUS та направив заяву про усунення недоліку з наданням аналогічної марки на час ремонту. Продавець магазину CACTUS ОСОБА_3 відмовився в наданні аналогічного смартфону, пояснюючи відсутністю обмінного фонду, та прийнятті заяви, що змусило позивача відправити заяву поштою. 30.05.2018 року після гарантійного ремонту смартфон був повернутий, але в процесі експлуатації було виявлено недолік в камері, а саме камера не фокусується і фотографії виходять розмиті, в різних режимах. 04.06.2018 року смартфон був повернутий до магазину CACTUS для усунення недоліку після гарантійного ремонту. 17.06.2018 року позивач зателефонував до магазину та дізнався, що смартфон відремонтований. В той же день він приїхав до магазину та вивив, що на смартфоні пошкоджена рамка. 18.06.2018 року позивач особисто зустрівся з відповідачем, який в процесі розмови запевнив його, що смартфон буде відремонтований до 20.06.2018 року і компенсує затримку ремонту та надіслав на смартфон акт технічного заключення №33303 за попередній ремонт. Але ні 20.06.2018 року, ні 21.06.2018 року смартфон не був відремонтований. Повернули смартфон тільки 22.06.2018 року з наступними дефектами: рваний дефект передньої камери, основна камера на дрібних предметах не фокусується, динамік погано працює. 23.06.2018 року позивач звернувся до працівників магазину CACTUS з вимогою замінити смартфон на новий, на що йому повідомили, що заміни не буде і треба зв`язатись з ремонтником, який ремонтував смартфон, та відмовили надати акти гарантійного ремонту. Позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про заміну неякісного товару з істотними недоліками, однак відповідач відмовляється отримувати поштову кореспонденцію за адресою: АДРЕСА_2 . Також зазначає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у неможливості користуватися смартфоном в повному обсязі, позивачу завдано психічних страждань. Сама по собі необхідність звернення до суду за захистом своїх прав також має наслідком душевних переживань, які негативно впливають на фізичний та психічний стан позивача. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10000 грн.

Ухвалою судді від 03.09.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідачем по справі 01.10.2018 року подано відзив на позовну заяву та в подальшому 23.01.2019 року представником відповідача подано відзив на уточнену позовну заяву, згідно яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що відповідачем виконуються всі приписи ЗУ «Про захист прав споживачів», гарантійне обслуговування, гарантійний ремонт, діагностику товарів, що продаються ФОП ОСОБА_2 здійснюються ФОП ОСОБА_4 . Обставини, на які посилається позивач не підтверджує.

Позивачем 08.10.2018 року надано до суду відповідь на відзив, згідно якого позивач вважає відзив таким, що не відповідає вимогам ст.178 ЦПК України. Вказує, що відповідачем не надано доказів виконання всіх приписів ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, в ході здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції та захист від недобросовісної конкуренції адміністративна колегія Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України при розгляді справи №2/12-11-18 з`ясувала, що відповідачем за магазин «Cactus», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та сайт є ФОП « ОСОБА_2 » та він поширює інформації, що вводить в оману споживачів.

Також 20.02.2019 року позивачем надано до суду відповідь на відзив від 29.10.2019 року, згідно якого вважає його таким, що не відповідає вимогам ст.178 ЦПК України та спотворює дійсність. Вказує, що відповідачем не надано доказів виконання всіх приписів ЗУ «Про захист прав споживачів». Зазначає, що його звернення до відповідача підтверджені доказами, які містить справа, а саме листами, відмітками магазину про отримання та видачу смартфона по гарантії та товарному чеку та смс відповідь. Технічний звіт від СЦ надав магазин Cactus, після гарантійного ремонту, в якому був придбаний смартфон, працівниками, які здійснювали продаж. Відповідач не відповідає чи був раніше підписаний договір з СЦ, не зазначає хто є власником магазину та сайту Cactus, яким чином можливо визначити у якого продавця здійснюєш покупку, хто інші продавці, скільки їх. Також додатково зазначив про своє право на компенсацію завданої йому моральної шкоди.

12.03.2019 року представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно яких відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_2 не продавав позивачу мобільний телефон марки Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global за ціною 6299,00 грн. Позивач, подаючи позов, в якості обґрунтування придбання товару, надав тільки товарний чек з відміткою магазина Cactus, власник якого відповідачу невідомий. Позивач не надав документу, що підтверджує факт придбання товару саме у ФОП ОСОБА_2 , тому відповідач не є зобов`язаною особою перед позивачем та не є особою, який порушив право позивача. Відповідачем виконуються всі приписи ЗУ «Про захист прав споживачів», в тому числі, які випливають зі ст.8 закону як суб`єкта господарської діяльності. Гарантійне обслуговування, гарантійний ремонт, діагностику товарів, що продаються ФОП ОСОБА_2 , здійснюється ФОП ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Обставини звернення до відповідача із заявою про проведення гарантійного ремонту відповідач не підтверджує. Листи позивача від 19.05.2018 року, 25.06.2018 року не отримував. На час звернення позивача до відповідача 19.05.2018 року, 25.06.2018 року та в інші дні звернення за адресою: АДРЕСА_1 по даті та часи звернення працівників ФОП ОСОБА_2 за вказаною адресою не було. За період з 19.05.2018 року по час звернення позивача працівників у ФОП ОСОБА_2 немає. За вказаною адресою знаходяться працівники інших підприємців. Технічний звіт від СЦ від 05.06.2018 року ФОП ОСОБА_2 позивачу не надавав, про його існування стало відомо після отримання позовної заяви. Зазначає, що він не є актом експертизи та складений невідомою організацією, не вказано її статус, відсутні посилання на те, що вказана організація у своєму складі має сертифікованих експертів. Всі відповідні санкції, які позивач хоче стягнути з відповідача за порушення є необґрунтованими та не доведеними.

В подальшому від 13.06.2019 року та 02.09.2019 року представниками відповідача надано до суду письмові пояснення, згідно яких ФОП ОСОБА_2 не продавав позивачу мобільний телефон Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global за ціною 6299,00 грн. На час придбання телефону як товару в наявності у відповідача не було, що встановлено за результатами внутрішньої перевірки. Вказує, що копія наданого позивачем товарного чеку не містить достовірного посилання, що саме ФОП ОСОБА_2 здійснив продаж телефону позивачу. Крім того, на вказаному товарному чеку відсутня інформація про місце здійснення операції, про ідентифікаційні дані відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податку суб`єкта підприємницької діяльності. Також, записи, що зроблені на зворотному боці товарного чеку жодним чином ніяк не вказують на те, що телефон приймається ФОП ОСОБА_2 чи його представником для гарантійного обслуговування. Зазначає, що марка чи торговий знак, чи магазин «Cactus» ніякого відношення до ФОП ОСОБА_5 немає та не може з ним ототожнюватись. Наданий технічний звіт СЦ «I-LEVEL» не може ототожнюватись з ФОП ОСОБА_4 , який здійснює гарантійне обслуговування, гарантійний ремонт, діагностику товарів, що продаються ФОП ОСОБА_2 Наданий позивачем скріншот переговорів не відповідає вимогам ст.100 ЦПК України та ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ЗУ «Про електронні довірчі послуги».

Ухвалою суду від 01.10.2018 року витребувано від ФОП ОСОБА_2 належним чином засвідчені докази, а саме: акт ремонту телефону Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global IMEI 70067 з 19.05.2018 року по 30.05.2018 року; акт ремонту телефону Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global IMEI НОМЕР_1 з 04.06.2018 року по 17.06.2018 року; акт ремонту телефону Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global IMEI НОМЕР_1 з 17.06.2018 року по 22.06.2018 року.

На виконання зазначеної ухвали на адресу суду відповідачем надіслано листа, яким повідомлялось про відсутність вказаних актів (а.с. 69).

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповідях на відзиви.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували з підстав, викладених у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву та письмових поясненнях, посилаючись на недоведення позивачем належними та допустимими доказами факту купівлі позивачем мобільного телефона у ФОП ОСОБА_2 . Також просили стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 14000 грн.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та представників відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори) (статті 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 2 статті 208 Цивільного кодексу України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Зі змісту позову та пояснень позивача, наданих у судовому засіданні вбачається, що між ним та відповідачем в приміщенні магазину CACTUS за адресою: м. АДРЕСА_1 , пл.Павлівська, 8 13.02.2018 року укладено договір купівлі-продажу мобільного телефону Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global IMEI НОМЕР_1 , згідно якого відповідач передав у власність позивача зазначене вище майно, а позивач прийняв та сплатив за нього кошти у розмірі 6299 грн.

Разом із тим, зазначена обставина не визнана відповідачем та його представниками, а також не встановлено цього і з наданих до суду доказів.

При цьому, суд зауважує, що копія товарного чеку від 13.02.2018 року (а.с.8), наданого позивачем в якості доказу укладення з відповідачем договору купівлі продажу, не містить інформації про придбання майна саме у ФОП ОСОБА_2 , натомість містить печатку фірми «CACTUS» на лицьовому та зворотному боці. Надписи «ФОП ОСОБА_5 А.В», виконані кульковою ручкою, не підтверджують цього факту, оскільки виконані невідомою особою.

Крім того, згідно наданого відповідачем акту по результатам перевірки надходжень та продажу товарно-матеріальних цінностей за 2018 рік від 10.05.2018 року, встановлено, що за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року у ФОП ОСОБА_2 відсутні записи та інформація про надходження для продажу від контрагентів-постачальників та подальший продаж юридичним та фізичним особам телефонів марки Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global (а.с. 148).

Акт технічного висновку №33303 від 05.06.2018 року СЦ «І-Level» також не приймається судом в якості доказу, оскільки він не відповідає критеріям належності й допустимості, оскільки та не містить ні підписів будь-яких осіб, ні відповідних печаток.

Натомість відповідачем надано до суду копію договору про надання послуг з гарантійного та сервісного обслуговування та діагностики мобільних телефонів, планшетів та іншої електротехніки №01/05-18 від 19.05.2018 року (а.с.61), відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_4 на свій ризик і за завданням ФОП ОСОБА_2 зобов`язується надати послуги з ремонту, гарантійного та сервісного обслуговування та діагностики мобільних телефонів, планшетів та іншої електротехніки, які реалізовуються через мережу магазинів «КАКТUS», а ФОП ОСОБА_2 зобов`язується прийняти та оплатити зазначені послуги.

Також з наданих представниками відповідача пояснень встановлено, що договірні відносини між ФОП ОСОБА_2 та СЦ «І-Level» з приводу надання послуг з ремонту, гарантійного та сервісного обслуговування та діагностики мобільних телефонів, планшетів та іншої електротехніки відсутні. Доказів на спростування зазначених фактів суду не надано.

Щодо наданого позивачем до суду скріншоту перемовин з відповідачем за допомогою смс-повідомлень (а.с.45), суд зауважує, що відповідно до ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронні довірчі послуги».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надана до суду в якості доказу роздруківка скріншоту не відповідає зазначеним вище вимогам а також критеріям належності.

При цьому надані до суду позивачем та дослідженні в судовому засіданні акт результатів проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів №576 від 18.03.2019 року, а так само рішення та рекомендації адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України не доводять та не спростовують обставини придбання позивачем ОСОБА_1 у відповідача ФОП ОСОБА_2 мобільного телефону Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині розірвання договору купівлі-продажу смартфона Xiaomi Mi Max 2 4/64Gb Gold Global та стягнення з відповідача сплачених коштів в сумі 6299 грн. за недоведеністю, також не підлягають задоволенню інші вимоги заяви, оскільки вони є похідними від вищезазначених.

Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема, щодо укладення з відповідачем договору купівлі-продажу товару - мобільного телефону, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі за його недоведеністю.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу слід зазначити, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конститційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 справа № 826/1216/16.

Так у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому, ч.2 ст.137 ЦПК України встановлює, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Відповідна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 справа № 922/1163/18.

Надання адвокатським об`єднанням «Юр Прайд» відповідачу адвокатських послуг у суді при розгляді даної справи підтверджується договором про надання правової допомоги від 12.02.2018 року.

Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися на підставі розрахунків/рахунків, актів або інших двосторонніх документів, яких суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 16, 207, 208, 509, 628, 651, 655 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 60, 81, 100, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 09.09.2019 року.

Сторони:

позивачі ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 бд АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4

відповідач: ФОП ОСОБА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк