ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/4752/18

провадження № 22-ц/4809/1138/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Дуковського О. Л., Суровицької Л. В.

секретар Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року у складі судді Коліуш Г. В. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначав, що 07 червня 2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 530 000 грн., що станом на дату видачі позики становило 20 000 доларів США, про що відповідачем було написано розписку, в якій він зобов?язався повернути отримані кошти протягом одного календарного року, починаючи з 07 липня 2018 року.

Відповідач зобов?язання за договором позики не виконує, починаючи з 07 липня 2018 року кошти йому не повертає.

Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконання зобов?язань у письмовій формі, однак його листи були залишені без відповіді та задоволення.

Просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 07 червня 2018 року у розмірі 20 000 доларів США, що станом на дату звернення до суду з позовом становить 554 340 грн. 12 коп., судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

В ході судового розгляду позовні вимоги збільшив, просив стягнути з відповідача на його користь 3121,65 доларів США процентів за користування грошовими коштами, 470,14 доларів США 3% річних за прострочення виконання грошового зобов?язання (а.с.81-83).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 07 червня 2018 року в сумі 20 000 доларів США, відсотки за користування позикою в сумі 3121,65 доларів США, три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов?язання в сумі 470,14 доларів США, судовий збір в сумі 6491 грн. 24 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що відповідно до угоди виплата заборгованості має бути здійснена протягом одного календарного року. При цьому з розписки не вбачається протягом якого саме календарного року: поточного чи наступного. В разі якщо поточного, то термін повернення позики припадає на 31 грудня 2018 року, якщо наступного - 31 грудня 2019 року. Однак із досягнутої домовленості між сторонами слідує, що зобов?язання щодо повернення грошових коштів мало бути виконано до 07 липня 2019 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу 20 грудня 2018 року. Враховуючи, що заборгованість за договором позики має бути виплачена до 31 грудня 2019 року право позивача не є порушеним і він звернувся до суду передчасно. Також судом безпідставно були стягнуті відсотки за користування позикою та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., втім до позову жодного акту виконаних робіт на таку суму не додано. Понесені позивачем витрати на правову допомогу судом не перевірені. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 72-18 від 20 грудня 2018 року адвокатом вчинено всього дві дії: складення позовної заяви та представництво інтересів позивача у суді, тому витрати у сумі 10 000 грн. є неспівмірними з часом, витраченим адвокатом на надання послуг.

Апеляційне провадження відкрито 27 червня 2019 року (а.с.129), ухвалою від 29 липня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 14 серпня 2019 року (а.с.151).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що із наявної у матеріалах справи розписки відповідача чітко вбачається його зобов?язання повернути отримані кошти протягом одного календарного року, починаючи з 07 липня 2018 року. Тому саме з цієї дати він отримав право вимагати від відповідача виконання його обов?язку. У суді відповідач неодноразово заявляв про визнання позовних вимог та підтверджував свій обов?язок повернути йому суму позики. Доводи відповідача щодо завищення розміру витрат на правничу допомогу є безпідставними. До позовної заяви ним було додано укладений із адвокатом договір про надання правничої допомоги № 72-18/ППД. Додатком № 1 до цього договору визначено орієнтовний розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги тривалістю 8 годин. Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Тому п.3.1 договору вони визначили вартість послуг адвоката у розмірі 10 000 грн. (а.с.132-134).

В засіданні апеляційного суду відповідач апеляційну скаргу підтримав частково лише в частині оскарження рішення суду про стягнення процентів та витрат на правову допомогу. Від апеляційної скарги щодо оскарження рішення суду про стягнення боргу в сумі 20000 дол.США відмовився, оскільки борг ним не повернуто до цього часу, про що подав письмову заяву (а.с.177).

Ухвалою апеляційного суду від 14 серпня 2019 року прийнята відмова відповідача від апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду про стягнення боргу в сумі 20000 дол.США та в цій частині позовних вимог апеляційне провадження закрито.

Позивач просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення коштів.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 червня 2018 року ОСОБА_2 написав розписку про те, що він зобов`язується повернути ОСОБА_6 борг в сумі 530 000 грн. чи 20 000 доларів США по курсу НБУ протягом одного календарного року, зобов`язався віддавати рівними частками по змозі, розпочне виплачувати з 07 липня 2018 року (а.с.76). Сторони пояснили, що позичені кошти передавалися в доларах, в розмірі 20000 дол.США.

За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Із змісту розписки вбачається, що сторони обумовили кінцевий термін повернення коштів - протягом одного календарного року, тобто до 07 червня 2019 року. Графік повернення коштів із зазначенням розміру чергової частини позики та дати повернення, починаючи з 07 липня 2018 року, сторони не складали, а повернення позики з цієї дати обумовлювалося словами «по змозі».

За правилами ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки сторонами за умовами розписки не встановлено розмір частин погашення позики протягом календарного року, то визначити, яка сума позики є простроченою, починаючи з 07 липня 2018 року, є неможливим, а тому суд, не врахувавши належним чином зміст письмової розписки щодо умов повернення боргу та вимог ст.625 ЦК України щодо врахування виключно простроченої суми боргу, безпідставно стягнув з відповідача 3 % річних в сумі 470,14 доларів США за прострочення виконання зобов`язання.

В цій частині рішення суду від 24 квітня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові про стягнення процентів за прострочення виконання зобов`язання про повернення позивачу 20000 дол.США, яке за умовами розписки мало бути виконаним протягом календарного року до 07 червня 2019 року.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача, що в нього виникло право вимагати дострокового повернення позики, оскільки сторонами розмір частин позики та строк їх повернення письмово не визначено.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстав вважати договір позики безпроцентним відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України не має. Позика є неповернутою, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що він сплачував позикодавцю проценти за користування грішми.

За таких обставин суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення процентів в сумі 3121,25 доларів США за період з 08 червня 2018 року по 23 квітня 2019 року згідно з наданим позивачем відповідно до облікової ставки НБУ розрахунком, який знаходиться на а.с.87 та не спростовується доводами апеляційної скарги.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами ч.5 і ч.6 ст.137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги ( а.с.27-29), розрахунок витрат із зазначенням переліку виконаних адвокатом робіт по представництву та захисту інтересів та прав позивача (а.с.30), квитанцію до прибуткового касового ордеру №72-18 від 20 грудня 2018 року на суму 10000 грн. (а.с.31), акт приймання виконаних робіт (а.с.139). Матеріалами справи підтверджується складання адвокатом позовної заяви, заяви про забезпечення позову, заяви про збільшення позовних вимог, запиту адвокатом про витребування Інформації з Державного реєстру речових прав (а.с.43-45), проведення розрахунків процентів за користування позиченими коштами та 3% річних, надання роздруківок облікової ставки НБУ, офіційного курсу валют, участь адвоката в судових засіданнях (а.с.103).

Протоколом судового засідання від 24 квітня 2019 року, технічним записом судового засідання підтверджується, що відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в зв`язку з неспівмірністю витрат та не доводив не співмірність цих витрат.

За таких обставин суд першої інстанції без відповідного клопотання відповідача не мав правових підстав для вирішення питання про зменшення витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх не співмірністю, тому доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції співмірності розміру витрат на правову допомогу є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та правовою позицією відповідача під час розгляду справи.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в зв`язку з не співмірністю витрат не встановлено.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позову в сумі 6491 грн.24 коп. (а.с.1,80), виходячи з курсу долара 100 дол. 2638,9167 грн. (а.с.86).

За наслідками розгляду апеляційної скарги відмовляється в позові на суму 470,14 дол. США, з цієї суми судовий збір становить 124 грн. 06 коп., тому за правилами ст..141 ЦПК України на цю суму підлягає зменшенню стягнутий судом з відповідача судовий збір та його розмір становитиме 6367 грн.18 коп. Пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача та користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 186 грн. 09 коп. (124.06 х 150).

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року в частині стягнення процентів в сумі 470,14 доларів США.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення процентів в сумі 470,14 доларів США за прострочення виконання зобов`язання відмовити.

Рішення суду в частині стягнення процентів за користування позикою в сумі 3121,65 доларів США та витрат на правову допомогу 10000 грн. залишити без змін.

Змінити рішення суду в частині розподілу судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) в сумі 6367 грн.18 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 186 грн. 09 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 19 серпня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: О. Л. Дуковський

Л. В. Суровицька