Провадження № 22-ц/801/1751/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 рокуСправа № 127/18469/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

секретар : Шевчук К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/18469/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та індексації по аліментах, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бойка В.М. в залі Вінницького міського суду Вінницької області №7, дата складання повного тексту судового рішення - 20.06.2019 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є відповідач - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства, виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області 25 квітня 2002 року та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 . Із ОСОБА_2 позивач перебувала у фактичних шлюбних стосунках, без офіційної реєстрації шлюбу, в період з 1999 року по кінець 2003 року. У відповідності до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 червня 2007 року, з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 250 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позивачем зазначено, що дитина ОСОБА_3 проживає з нею, що підтверджується довідкою МКП ЖЕК №5 від 27.06.2018 року №3136, а також знаходиться на її утриманні. Відповідач, в свою чергу, участі в утриманні сина та його виховані не приймає з моменту припинення їхніх стосунків. За період з 01.10.2015 року по 01.06.2018 року він має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 9012,97 грн., що підтверджується розрахунком Вінницького районного ВДВС. На даний час відповідач аліментів не платить, заборгованість по аліментах не погашена та ОСОБА_2 не вживає жодних дій спрямованих на її погашення.

Від такої затримки виплат аліментних коштів, позивач зазнала інфляційних втрат, які вона просить стягнути з відповідача.

Її доводи грунтуються на тому, що право на індексацію відбувається, коли індекс споживчих цін, обчислений за наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який із січня 2016 року встановлено у розмірі 103 %. Оскільки індекс-споживчих цін розраховується в цілому за місяць, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, має здійснюватися з місяця, в якому набрав чинності зазначений Закон, тобто з червня 2016 року. Згідно проведеного розрахунку всього сума індексації за період з червня 2016 року по липень 2018 року становить 724,75 грн.

Крім того, позивач, посилаючись на норму ст. 196 СК України, надала суду розрахунок заборгованості на загальну суму неустойки (пені) за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року, яка склала 51 903,80 грн. Проте, оскільки пеня не може перевищувати основну заборгованість, то сума неустойки (пені) заявляється до стягнення в розмірі 9012,97 гривень.

При обчисленні неустойки, позивачка брала за основу розрахунок заборгованості відповідача за аліментами, наданий Вінницьким районним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму індексації аліментів в розмірі 724,75 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 9012,97 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2019 року позов задоволено. Вирішено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексації аліментів в розмірі 724,75 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 9012,97 грн. вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, як незаконне, ухвалене з: порушенням норм матеріального і процесуального права, неповним встановленням обставинам, які мають значення для справи. Просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повній мірі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, при ухваленні оскаржуваного рішення, посилався на наданий розрахунок заборгованості по аліментах, який проведено за період з 01.09.2008 року по 13.11.2018 року, проте не взяв до уваги розрахунок, наданий державним виконавцем ОСОБА_9 станом на 13.11.2018 року, де заборгованість складає 5778,17 грн. Далі апелянт вказує, що на його вимоги державним виконавцем був наданий уточнений розрахунок, відповідно до якого загальна сума заборгованості зменшилася з 5778,17 грн. до 3062,97 грн., яку він 12.06.2019 року сплатив на рахунок Вінницького відділу ДВС в рахунок погашення заборгованості по аліментах.

Крім того, апелянт зазначає, що судом невірно була розрахована сума індексації, зазначаючи, що індекс споживчих цін за період з 12.06.2016 року по дату подання позову склав 123,3%, а тому аліменти з урахуванням індексації становлять 308,25 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання Вінницького апеляційного суду вінницької області апелянт ОСОБА_2 та його представник адвокат Казеко О.І. не з`явилися без поважних причин, будучи належно повідомленими про день та час розгляду справи. Позивачка ОСОБА_1 своєю заявою просила суд розглянути справу за її відсутності. За таких обставин, справа розглядалася у відсутності її учасників.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході розгляду справи встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ., що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження та свідоцтвом про встановлення батьківства ( а.с. 5-6).

Як вбачається з довідки виданої ЖЕК№5 від 27.06.2018р. позивач разом з сином ОСОБА_3 проживають за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с. 7)

Згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 червня 2007 року, з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 250 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення видано виконавчий лист. ( а.с. 8)

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого головним державним виконавцем ОСОБА_9 по виконавчому провадженню про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 борг відповідача за період з жовтня 2015 р. по травень 2018 року складає 9012,97грн. (а.с.9).

На а/с 11 міститься Розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, наданий позивачкою, який складає суму 51903,80 грн. за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року. Далі суд першої інстанції керувався нормами ч.1 ст. 196 СК України та п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»; взяв за основу Розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 9012,97 грн. за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року, наданий головним державним виконавцем ОСОБА_9 26.07.2018 року (а/с 9) та стягнув саме 9012,97 грн. неустойки, з огляду на те, що ч.1 ст. 196 СК України забороняє стягнення пені (неустойки) більше 100 відсотків заборгованості по аліментах.

При цьому, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що він оцінив даний доказ у сукупності з іншими доказами, зокрема, показами свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні про те, що розбіжність у розмірі заборгованості з розрахунком, наданим нею у цьому ж судовому засіданні, полягає у тому, що у цих розрахунках вказані різні строки заборгованості.

При задоволенні позову в частині стягнення з відповідача суми індексації по аліментах, суд першої інстанції взяв до уваги наданий позивачем розрахунок індексації та керувався нормами ч.2 ст. 184 СК України; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та Законом України від 17.05.2016 року №1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» і стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексації аліментів в розмірі 724,75 грн. за період з 16.06.2016 року по липень 2018 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів проводиться відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р.N 1078 (із змінами) (далі - Порядок). Пунктом 11 Порядку визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 2 Порядку, індексації підлягає, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Право на індексацію відбувається, коли індекс споживчих цін, обчислений за наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який із січня 2016 року встановлено у розмірі 103 %. Пунктом 104 Порядку визначено, що обчислення індексу споживчих цін для доведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 p., обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17- травня 2016 p. N 1368-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі".

Оскільки індекс споживчих цін розраховується в цілому за місяць, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, має здійснюватися з місяця, в якому набрав чинності зазначений Закон, тобто з червня 2016 року.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно проведеного розрахунку, сума індексації за період з червня 2016 року по липень 2018 року становить 724,75 грн., (а.с. 10).

Твердження апелянта про те, що аліменти, з урахуванням індексації становлять 308,25 грн. не доведені та грунтуються лише на власних міркуваннях, що не може бути підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) по заборгованості по аліментах у розмірі 9012,97 грн. за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до виконавчого листа від 26.06.2007 року, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 червня 2007 року, ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 250 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Згідно з ч.1 ст.196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - вирахувати розмір пені, виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен з прострочених платежів та визначивши її загальну суму (постанова Верховного суду від 25.04.2018 року, провадження №14-37цс18).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Як уже було зазначено, суд першої інстанції взяв до уваги Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, наданий головним державним виконавцем ОСОБА_9 26.07.2018 року, де заборгованість за період з жовтня 2015 р. по травень 2018 року складає 9012,97грн. (а.с.9) і не взяв до уваги Розрахунку, наданого тим же державним виконавцем ОСОБА_9 у судовому засіданні 30.05.2019 року, вважаючи, що розбіжність у цих розрахунках мотивується лише різними періодами. З таким висновком погодитися не можна, оскільки державний виконавець ОСОБА_9, надаючи Розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за період з 01.09.2008 року по 13.11.2018 року (а/с 69-70), пояснила, що у ньому вона врахувала всі, надані сторонами квитанції про сплату аліментів, в той час, як у попередньому Розрахунку вони не були враховані. З огляду на вказане та самі Розрахунки на а/с 9 і а/с 69-70, потрібно брати за основу саме Розрахунок наданий у судовому засіданні, виходячи з наступного.

У Розрахунку на а/с 9 допущені помилки при підрахунках : за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року включно нараховано лише 750 грн., в той час, як у розрахунку вказана сума «8400»; за період з січня 2018 року по травень 2018 року включно нараховано 1250 грн, в той час, як вказана цифра «1000». У цьому Розрахунку відсутні проплати за жовтень 2015 року у розмірі 1000 грн. та у листопаді 2015 року у розмірі 18987,03 грн, які є у розрахунку на а/с 69-70.

Отже, даний розрахунок не є належним доказом у відповідності до норми ст. 77 ч.1 ЦПК України і не може братися до уваги при ухваленні рішення.

Розрахунок, наданий державним виконавцем ОСОБА_9 у судовому засіданні 30.05.2019 року за період з 01.09.2008 року по 13.11.2018 року, за словами державного виконавця, зроблений з врахуванням всіх наданих квитанцій і сторони нічим його не спростували.

Виходячи з пояснень державного виконавця ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції 30.05.2019 року, у відповідача ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 , яка на даний час є ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , почалася з вересня 2008 року. Саме з вересня 2008 року і наданий розрахунок на а/с 69-70 .

Згідно цього Розрахунку за період з вересня 2008 року по травень 2018 року включно, нараховано 29250 грн. для сплати ОСОБА_2 аліментів ОСОБА_1 . За цей період ОСОБА_2 сплачено 26587 грн., а 29250 грн.- 26587 грн. = 2663 грн. Тобто, заборгованість станом на 1 червня 2018 року, як і була заявлена позивачем, складає лише 2663 грн. Якщо до 2663 грн. додати ще 3115 грн. з Розрахунку заборгованих ОСОБА_2 аліментів за період з червня 2018 року по листопад 2018 року включно, то буде саме 5778 грн. заборгованості, як і вказано у цьому Розрахунку який міститься на а/с 69-70.

Таким чином, враховуючи вищевказану заборгованість по аліментах ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 1 червня 2018 року у розмірі 2663 грн. та з огляду на норму ч.1 ст. 196 СК України, до стягнення підлягає лише 2663 грн. неустойки (пені) за прострочення ним сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що на рахунок Вінницького районного відділу ДВС 12.06.2019 року сплачено 3062,97 грн. в рахунок повного погашення заборгованості по аліментах по даному виконавчому листу, вони не впливають на законність рішення суду першої інстанції, оскільки це погашення заборгованості відбулося значно пізніше часу, в якому була заборгованість по сплаті аліментів, тобто, значно пізніше травня місяця 2018 року.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ухвалене за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та з порушенням норм матеріального права. А тому, в силу ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зменшивши розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 2663 грн.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, відповідно до ст. 5 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів в тому числі і стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то в силу ст. 141 ч.6 ЦПК України з другої сторони - відповідача у справі, слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги на користь держави, пропорційно до задоволених вимог, що складе 317.16 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 141 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2019 рокузмінити. Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2663 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 317,16 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук