Провадження № 2/265/485/19
У Х В А Л А

22 серпня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Мельник І.Г., за участю секретаря судового засідання- Муратової Д.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

за участю сторін:

представника відповідача Ступак Д.Д.,

В С Т А Н О В И В :

10 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

У підготовче судове засідання, яке відбулось 17 квітня 2019 року,позивач ОСОБА_1 та її представник, що діє на підставі ордеру про надання правової допомоги, ОСОБА_3 не з`явилась за невідомих суду причин, про день та час підготовчого засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи мається відповідна розписка ( а.с. 30).

Підготовче судове засідання було продовжено 21.05.2019р. та 03.07.2019р., у яке ані позивач ОСОБА_1 , ані її представник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими, знов не з`явились за невідомих суду причин. Будь- яких підтверджуючих документів про поважність неявки до суду позивач та її представник не надали, заяви та клопотання від них не надходили.

До судового засідання, призначеного на 10.07.2019 року, позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про день та час слухання справи, не з`явилась за невідомих суду причин. Заяви про слухання справи за її відсутності або за участі її представника до суду не надала. Представник позивача ОСОБА_4 С. також до суду не з`явилась. Окрім того, 09 липня 2019 року надала клопотання про перенесення судового засідання для ознайомлення із матеріалами справи, яка перебувала в провадженні суду з грудня 2018 року.

У судовий розгляд справи, що був призначений на 22 серпня 2019 року о 15-00 год. позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про день та час слухання справи шляхом передання телефонограми від 09.07.2019р., повторно не з`явились за невідомих суду причин.

Судом вживались заходи щодо з`ясування інформації стосовно подання позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_3 станом на 15.00 годину 22 серпня 2019р. будь- яких підтверджуючих документів про поважність неявки до суду. Заяви та клопотання ані від позивача, ані від її представника до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя не надходили.

У судовому засіданні поставлено на обговорення питання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_5 . та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне залишити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ч. 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 належним чином була повідомлена судом про місце і час розгляду справи, який був призначений на 17 квітня 2019року, 21 травня 2019 року, 03 липня 2019 року, 10 липня 2019 року, 22 серпня 2019 року. Однак, до суду позивачка жодного разу з моменту подання позовної заяви до суду, тобто з 10 грудня 2018 року, не з`явилась. Заяви про розгляд даної цивільної справи без її участі також не надходило. В зв`язку з неявкою позивача в судові засіданні та відсутністю даних про причини її неявки, судом неодноразово відкладались слухання справи. До суду, окрім представника відповідача ОСОБА_5 , сторона позивача не з`являлась, не цікавилась вирішенням справи по суті, що свідчить про недобросовісне виконання своїх прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місце знаходження під час провадження справи.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співс тавити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

На момент розгляду справи позивачем ОСОБА_1 або її представником не було надано жодних відомостей щодо зміни місця проживання, неможливості прибути до судового засідання.

Норми ст.223 ЦПК України передбачають обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду у разі повторної неявки позивача, який належним чином повідомлений про місце і час судового розгляду, в судове засідання і, якщо від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Посилання на врахування судом поважності причин повторної неявки позивача в судове засідання положення ст.223 ЦПК України не містять.

Будь-яких заяв про розгляд справи у відсутність позивача на адресу суду не надходило.

В постанові від 22 травня 2019 року Верховний суд (справа № 310/12817/13, провадження № 61-36375св18) вказав, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причини повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причини повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причини неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь- якій стадії розгляду справи.

Зважаючи на викладене, суд в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання і відсутністю заяви про розгляд справи за його відсутності вважає за необхідне на підставі ст.ст. 223, 257 ЦПК України залишити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 223, 257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя протягом п`ятнацяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя