Головуючий у 1-й інстанції Владимирська І.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Пономарьової О.М.

за участі секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , просила стягнути суму заборгованості за договором купівлі-продажу у розмірі 245 000 грн. 00 коп.; 3% річних за період з 26 травня 2015 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 18 022 грн. 60 коп.; інфляційні втрати у розмірі 65 243 грн. 50 коп., а також 3282 грн. 68 коп. судових витрат по оплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 26 листопада 2013 року між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Згідно умов договору, відповідачка здійснила державну реєстрацію права власності на своє ім`я до повного розрахунку. За п.2.1 договору продаж квартири було вчинено за 1 063 000 грн. 00 коп., з яких 818 000 грн. 00 коп. ОСОБА_1 сплатила у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця. Залишок суми у розмірі 245 000 грн. 00 коп. покупець зобов`язана була сплатити протягом 18 місяців з моменту нотаріального посвідчення договору та в будь-якому разі не пізніше 26 травня 2015 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. Проте, відповідачка своїх зобов`язань не виконала.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_1 заочне рішення скасовано і справа була призначена до розгляду за правилами позовного (загального) провадження.

При повторному розгляді справи позивачка ОСОБА_3 , посилаючись на те, що 14 вересня 2018 року було здійснено часткову сплату заборгованості у розмірі 30 000 грн. 00 коп., просила стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 215 000 грн. 00 коп., 3% річних за період з 26 травня 2015 року по 14 вересня 2018 року у розмірі 24 305 грн. 00 коп.; інфляційні втрати за період з 26 травня 2015 року по 14 вересня 2018 року у розмірі 93 919 грн. 47 коп., а також сплачену суму судового збору.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22 березня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 328 264 грн. 50 коп., з яких: 215 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за договором; 88 959 грн. 50 коп. - інфляційні втрати; 24 305 грн. 00 коп. - 3 % річних. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3233 грн. 77 коп. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору. В рамках апеляційного розгляду справи посприяти сторонам у справі в укладені мирової угоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом прийнято Додаткову угоду від 27 серпня 2018 року до договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2013 року, як належний доказ у справі, з чим погоджуються сторони, в т.ч. і відповідач. Сторони домовилися про те, що суму залишку по договору, яку покупець повинен був сплатити до 26 травня 2015 року, останній сплачує до 31 грудня 2018 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на загальну суму 328 266 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця. На виконання умов цієї угоди представником відповідачки 14 вересня 2018 року проведено часткову оплату у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Оскільки сторони визначили останнім днем строку виконання зобов`язань 31 грудня 2018 року, то до цього часу спір між ними відсутній. Але, 29 жовтня 2018 року позивачкою було подано до Селидівського міського суду Донецької області заяву про збільшення позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Поза увагою суду залишилось також те, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних можливе лише після настання прострочення боржника, тобто з 01 січня 2019 року, а таких вимог по справі заявлено не було.

Відповідачка має намір укласти з ОСОБА_2 мирову угоду в рамках апеляційного розгляду справи на умовах додаткової угоди від 27 серпня 2018 року з уточненням залишку заборгованості відповідно до діючого законодавства, а також зі встановленням графіку платежів, кінцевої дати погашення заборгованості та закріпленням суми, яку не можна буде підвищувати в односторонньому порядку без достатніх правових підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2013 року був нотаріально посвідчений, а додаткова угода, яка укладена у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, є такою що укладена з порушенням форми договору та є нікчемною. Безпідставним є посилання відповідача на те, що штрафні санкції та інфляційні втрати стягнуто неправомірно, оскільки розмір боргу було зазначено з урахуванням усіх штрафних санкцій відповідно до заочного рішення суду у цій справі.

Щодо твердження відповідачки про її намір укласти мирову угоду, то це не є обов`язком позивача та не може бути підставою для скасування рішення суду.

Позивачка ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду суду не надавали.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Зважаючи на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку вказаних осіб такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вражає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За положеннями ст.ст. 655, 656 ЦПК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Сіренко Т.М. (зареєстрований у реєстрі за № 4198), ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 91,3 кв.м, житловою площею 49,3 кв.

Відповідно до п.2.1 договору, продаж квартири було вчинено за 1 063 000 грн. 00 коп., з яких 818 000 грн. 00 коп. ОСОБА_1 сплатила у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця. Залишок суми у розмірі 245 000 грн. 00 коп. покупець зобов`язана була сплатити протягом 18 місяців з моменту нотаріального посвідчення договору та в будь-якому разі не пізніше 26 травня 2015 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13466731 від 26 листопада 2013 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1

27 серпня 2018 року сторони у простій письмовій формі уклали додаткову угоду до договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2013 року №4198, згідно якої суму (залишок суми по договору), яка згідно п.2.1 договору покупець повинен був сплатити до 26 травня 2015 року, покупець сплачує до 31 грудня 2018 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних на загальну суму 328 266 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця.

14 вересня 2018 року відповідачем згідно квитанції №1352-3826-4707-0989 проведено часткову сплату за додатковою угодою від 27 серпня 2019 року у розмірі 30 000 грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 .

Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За нормою ч.3 ст.640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно о ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Тлумачення статей 638, 651, 653, 654 ЦК України свідчить, що зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму.

Порядок внесення змін до нотаріально посвідченого договору або його розірвання регулюється п.7 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Договір про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору, підписується сторонами та посвідчується нотаріусом. Слід зазначити, що договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору має посвідчуватися тим нотаріусом, який посвідчив основний договір.

Разом з тим, Порядком передбачено також випадки, коли договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору може посвідчуватися іншим нотаріусом, зокрема, у разі смерті, заміщення нотаріуса, у разі неможливості виконання ним своїх обов`язків, припинення нотаріусом діяльності, передачі документів до державного нотаріального архіву або з будь-яких інших причин.

В результаті посвідчення договору про внесення змін до нотаріально посвідченого договору або його розірвання, керуючись вимогами п.п.7.2 п.7 глави 1 розділу ІІ Порядку, нотаріус на всіх наданих йому примірниках основного договору повинен проставити відмітку про його зміну або розірвання із зазначенням номера за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання.

Крім цього, згідно з п.7.42 розділу VII Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5 (далі - Правила), відмітка про розірвання нотаріально посвідченого договору чи внесення змін до нього робиться також в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Згідно п.8.2, п. 8.3 договору купівлі-продажу від 26 листопада 2013 року, укладеного між сторонами, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодо до цього договору. Зміни до договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Враховуючи, що основний договір купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2013 року був нотаріально посвідчений, тому згідно ст.354 ЦК України додаткова угода від 27 серпня 2018 року, на яку посилається відповідачка, є такою, що укладена з порушенням форми договору та згідно ст.220 ЦК України є нікчемною.

Сам по собі факт прийняття позивачкою 30 000 грн. 00 коп., сплачених 14 вересня 2018 року відповідачкою за квитанцією №1352-3826-4707-0989 з призначенням платежу - в рахунок часткового виконання умов додаткової угоди, не надає цій угоді чинності.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України) є безпідставними, адже зобов`язання за договором купівлі-продажу від 26 листопада 2013 року, строк виконання якого настав 26 травня 2015 року, на час розгляду справи належним чином виконано не було, сума заборгованості складає 215 000 грн. 00 коп.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язанням настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.4.1 розділу ІУ договору купівлі-продажу від 26 листопада 2013 року, у випадку порушення умов цього договору сторона, з вини якої сталося порушення несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

За положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок невиконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2013 року, порушені права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в межах заявлених вимог суми заборгованості в розмірі 215 000 грн. 00 коп.; 3% річних у розмірі 24 305 грн. 00 коп. за період з 26 травня 2015 року по 14 вересня 2018 року та інфляційні втрати у розмірі 88 959 грн. 50 коп.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Посилання суду у мотивувальній частині рішення на врахування умов додаткової угоди від 28 серпня 2018 року на правильність прийнятого рішення у справі не вплинуло.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

О.М. Пономарьова