ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року

м. Черкаси

справа № 705/678/19 провадження № 22-ц/821/170/19 категорія 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, у складі: головуючого судді Годік Л.С.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 навчається на 1-му курсі Уманського національного університету садівництва на денній формі навчання та перебуває на утриманні матері. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Позивач вказує, що у зв`язку з його навчанням на денній формі, він не має джерел доходу, а тому вимушений перебувати на повному матеріальному забезпеченні матері, яка сплачує за проживання, проїзд, а також забезпечує одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання приладдям. Проте, мама не може в повному обсязі забезпечити його утримання та навчання, в зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги від батька ОСОБА_2 .

Просить суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на його користь, на його утримання сина ОСОБА_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму на весь період навчання або до досягнення ним 23 річного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року позов задоволено повністю.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь сина ОСОБА_1 , аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) платникам аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму, на період навчання, тобто до 31.12.2019 року, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, починаючи з 06.02.2019 року.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку синові, так як останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька. Обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_2 подав до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просив рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на навчання повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, також не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. А тому, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 04 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження. Вимоги ст. 361 ЦПК України апеляційним судом виконані. Згідно положень ч. 3 ст. 359 та ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасникам справи роз`яснено право на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим було передано дана цивільна справа для розгляду.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в особі судді Бородійчука В.Г. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання прийняття до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 08 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Свою ухвалу суд мотивував тим, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батьком ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 , актовий запис № 298 (а.с.6)

Згідно довідки Уманського національного університету садівництва, виданої 04 січня 2019 року вих. № 10л-07/157, ОСОБА_1 про те, що він є студентом 1 курсу 11 м-сп групи факультету лісового і садово-паркового господарства Уманського національного університету садівництва (ІV рівень акредитації), денної форми навчання. Навчається на місцях державного замовлення. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 31 грудня 2019 року (а.с. 8).

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (не залежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 досяг 18 років та продовжує навчання, не працює та перебуває на утриманні матері - ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

Відповідно до довідки № 10л-07/157 від 04 січня 2019 року про навчання в Уманському національному університеті садівництва на факультеті лісового і садово-паркового господарства вбачається, що ОСОБА_3 навчається на місцях державного замовлення. Термін навчання з 01 вересня 2018 року і по 31 грудня 2019 року.

Згідно довідки № 101/10-08 від 05 березня 2019 року про реєстрацію місця проживання особи, що видана Коржівською сільською радою Уманського району Черкаської області (а.с. 20) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1

Довідкою № 01-10/249 від 06 березня 2019 року, яка видана Уманським національним університетом садівництва на факультеті лісового і садово-паркового господарства підтверджено ту обставину, що ОСОБА_1 не проживає в жодному з гуртожитків Уманського національного університету садівництва.

Відповідач по справі не спростував доводи позивача про те, що на навчання та повертатися з навчання позивач змушений їздити кожного дня зі свого місця проживання та витрачати на це кошти.

Встановивши, що повнолітній ОСОБА_1 у зв`язку з навчанням в університеті потребує майнової допомоги батьків і батьки здатні її утримувати, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на його утримання на період навчання, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Статтею 200 СК України визначено, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина може стягуватися у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Тому, заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) платника аліментів повністю узгоджується із нормами чинного законодавства України.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із відзивом на позовну заяву (а.с. 13-14) та апеляційною скаргою (а.с. 34-35) ОСОБА_2 зазначив, що надавати матеріальної змоги на сплату аліментів сину в період навчання він не може, оскільки на даний час не працює.

Однак, в підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано будь-яких доказів про підтвердження вказаної обставини. Матеріали справи не містять будь-яких довідок із центру зайнятості про облік відповідача відносно його непрацездатності. Також, матеріали справи не місять і будь-яких доказів того, що відповідач за станом свого здоров`я не може утримувати сина в період його навчання чи на його утриманні знаходяться інші діти чи непрацездатні члени родини, яких він утримує. Саме по собі зазначення факту неможливості утримання сина не може бути визнане судом обґрунтованим, оскільки не підтверджено будь-якими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, жодного доказу на підтвердження існування будь-яких обставин, що перешкоджають відповідачу влаштуватись на роботу та перебування на його утриманні інших осіб, останнім надано не було, ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що повнолітній син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі, отримує стипендію у розмірі 1 300 грн., яка є недостатньою для належного забезпечення його навчання та побуту, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання аліментів є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Судом надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про правильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Встановивши, що син сторін який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що правильно встановивши всі обставини по справі, суд першої інстанції помилково в резолютивній частині рішення зробив посилання про те, що розмір аліментів повинен бути не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму, що суперечить положенням матеріального закону.

Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи на період її навчання.

Розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно до ст. 200 СК України визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку, в зв`язку з чим, суд вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення посилання суду, що розмір аліментів повинен бути не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму.

В решті рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни ухваленого по справі рішення, а тому подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення посилання на те, «що розмір аліментів повинен бути не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму».

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст рішення виготовлено 19 серпня 2019 року.