Справа № 203/2862/19
УХВАЛА

16 серпня 2019 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Глядченко Володимира Анатолійовича про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дніпровська міська рада, про визнання права власності за набувальною давністю.

В наданій заяві представник позивачки просив накласти арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначені ч.1 ст.152 ЦПК України.

Зокрема п.п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З позовної заяви вбачається, що предметом заявлених позивачкою вимог є визнання права власності за набувальною давністю на 34/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що вказана частина домоволодіння на праві власності належала ОСОБА_3 , за згодою якого вона користувалась останньою та користується по теперішній час після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також їй стало відомо, що після смерті останнього від його імені було укладено договір дарування 34/100 часток домоволодіння із ОСОБА_2 , на підставі якого за останньою проведено державну реєстрацію права власності на спірну частину домоволодіння.

Надані до позову витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідки П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори вбачається, належність права власності на 66/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за позивачкою та на 34/100 частин домоволодіння за відповідачкою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше відчуження відповідачкою спірної частини домоволодіння, з огляду на підстави та предмет заявлених позовних вимог, потягнене за собою необхідність залучення до справи інших осіб, ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення та відновлення позивачкою порушених прав в обраний нею спосіб, в разі можливого задоволення позову.

В зв`язку з цим, а також враховуючи адекватність та співмірність позовних вимог запропонованим заходам забезпечення позову, які спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення та відновлення прав позивачки в разі можливого задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

В своїй заяві представник позивачки просив накласти арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, суд враховує, що право власності на 66/100 частин домоволодіння за вказаною адресою зареєстроване за позивачкою, а предметом спору є 34/100 частин домоволодіння, право власності на які зареєстроване за відповідачкою.

Таким чином, заяву слід задовольнити частково, наклавши арешт на 34/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .

При цьому, суд враховує, що накладення арешту на позбавляє власника майна права вільного користування останнім, не призведе до завдання збитків власнику майна.

З огляду на це та за відсутності підстав, передбачених ст.154 ЦПК України, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,152,153,208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) адвоката Глядченко Володимира Анатолійовича про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 34/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Заходи зустрічного забезпечення не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали для виконання три роки, тобто до 16 серпня 2022 року.

Суддя С.Ю.Казак