Справа № 346/2577/19
Провадження № 22-ц/4808/1096/19
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру аліментів у частці від заробітку та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області про повернення позовної заяви, постановлену суддею Беркещук Б.Б. 20 червня 2019 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року представником позивача ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про визначення розміру аліментів у частці від заробітку та звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Просив визначити розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів за рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.11.2018 р. на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітніх дітей, як єдину частку від заробітку (доходу) батька щомісяця і до досягнення найстаршою дитиною повноліття(1-4).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу (а.с.13-14).

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що формально вимоги судді, викладені в ухвалі суду, узгоджуються з приписами ч.3 ст.175 ЦПК України, проте суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавило заявника права звертатись до суду, що є порушенням вимог ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод. У заяві про усунення недоліків представник позивача навів свої роз`яснення щодо певних обставин та доказів, якими вони підтверджуються та зазначив, що вимога суду про відсутність доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та інших випадків, передбачених Сімейним кодексом України, є безпідставними, оскільки предметом позовних вимог є не зміна розміру аліментів, встановленого раніше рішенням суду, а визначення розміру аліментів у частці від заробітку позивача (платника аліментів).

Порядок надання учасниками справи доказів врегульований нормами ст.83 ЦПК України, аналіз яких у їх системному зв`язку із нормами ст.ст.189, 197 ЦПК України, дає підстави для висновку про те, що неподання позивачем усіх доказів при поданні позову не може бути підставою для відмови у доступі до правосуддя, оскільки питання про подання доказів може бути вирішене після відкриття провадження у справі. Окрім того, закон вимагає від позивача зазначити свої вимоги, вказати до кого він їх висуває, навести обґрунтування для таких вимог, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового процесу. Просив ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.19-23).

ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу (відзив), у яких посилається на обґрунтованість та законність оскаржуваної ухвали. Вказує, що оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, а саме не виконано вимоги ч.4 ст.177 ЦПК України (документ про сплату судового збору), тому суд вірно дійшов висновку про наявність підстав постановлення ухвали про повернення позовної заяви. Відповідач звертає увагу на те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, а тому позивач мав змогу повторно подати позовну заяву, усунувши недоліки та сплативши судовий збір у встановленому законом порядку. Крім того, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення ОСОБА_1 позовної заяви, суд першої інстанції виходив з положень статті 185 ЦПК України, встановивши, що заявник, хоча і уточнив предмет позову та направив до суду документ, що підтверджує сплату судового збору, підтвердив у клопотанні про те, що ним не подано іншого позову до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав та зазначив, що оригінали документів та розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, будуть надані в судовому засіданні. Однак, не усунув інші, визначені в ухвалі суду від 04.06.2019 року, недоліки поданої заяви, яка не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2019 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 , надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснено позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві (а.с.6-7).

У вказаній ухвалі судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог, викладених у статтях 175 та 177 ЦПК України, зокрема: не долучено до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору; не визначено єдиної частки від заробітку (доходу) батька, на яку просить позивач змінити стягнення аліментів; не зазначено про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та інших випадків, передбачених Сімейним кодексом України(ст.192 СК України).

Крім того, позовна заява не містить зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; копії доданих документів не відповідають вимогам ч.2, ч.4 ст.95 ЦПК України; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Копії документів не читабельні (рішення Коломийського міськрайонного суду від 02.11.2018 р.)

Відповідно до частини 1 ст.4,ч.1 статті 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм чинного цивільно-процесуального законодавства, позовна заява подається до суду в письмовій формі і повинна відповідати вимогам ст.ст. 175 і 177 ЦПК України щодо змісту, сплати судового збору та доданих документів.

Так, вичерпний перелік вимог щодо змісту позовної заяви, подання її копій і додатків, міститься у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України.

Згідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

ОСОБА_1 , виконуючи вимоги ухвали, виконав на власний розсуд і по своєму розумінню вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху шляхом викладення обставин, зазначив та надав необхідні на його думку докази разом із заявою про виправлення недоліків, а також його представник сплатив судовий збір у визначеному судом розмірі.

Тим не менше суд, визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі ст.185 ЦПК України, виходив з того, що позивачем не виконані вимоги, викладені в ухвалі суду від 04 червня 2019 року про залишення позовної заяви без руху.

Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. рішення від 4 грудня 1995 року «Беллет проти Франції»).

Пунктом 7 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що саме у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

З наведеного вбачається, що питання оцінки обґрунтованості позову вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, та, у разі висновку суду про його необґрунтованість, він може бути залишений без задоволення.

Що стосується відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, - то достатнім є неподання позивачем відповідних документів, що свідчить про його підтвердження, а у разі виявлення при розгляді справи протилежного, дана обставина може бути підставою для застосування відповідних заходів процесуального характеру відповідно до положень ЦПК України.

Отже, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, з метою забезпечення позивачу доступу до правосуддя, суд повинен був врахувати, з огляду на зазначені судом недоліки позовної заяви, те, що позивач виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, на власний розсуд, що є його процесуальним правом. Наявність чи відсутність інших обставин справи, а також доказів, які підтверджують ці обставини, які, на думку суду, мають значення для вирішення справи, може бути з`ясовано у судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

М.Д.Горейко