Справа № 308/8451/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 28 лютого 2019 року (у складі судді Данка В.Й.) за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії і бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області в липні 2018 р.

Просив:

-визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, яка полягала у ненадісланні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.05.2018 р. наступного робочого дня, із затримкою більш ніж на два місяці;

-постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.05.2018 р. у виконавчому провадженні №55898979 визнати протиправною і скасувати;

-зобов`язати старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області відновити виконавче провадження №55898979 та вжити передбачені Законом заходи щодо примусового виконання рішення суду, неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі вчинити виконавчі дії із виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 26.02.2018 р. у справі №308/3749/17.

На обґрунтування скарги вказав, що 01.03.2018 р. було відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 26.02.2018 р. № 308/3749/17.

10.05.2018 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Між тим, державним виконавцем не було здійснено в повному обсязі дій із метою розшуку майна боржника, за допомогою якого можна було б стягнути заборгованість на користь стягувача, державний виконавець не повідомив про вчинення таких дій, не скористався всіма, наданими йому повноваження, із метою виконати рішення суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.02.2019 р. скаргу задоволено частково:визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Хайнаса Р.М., яка полягала у ненадісланні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.05.2018 р. наступного робочого дня, із затримкою більш ніж на два місяці; скасовано постанову старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС у Закарпатській області ХайнасР.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.05.2018 р. у виконавчому провадженні № 55898979 з виконання виконавчого листа № 308/3749/17, виданого 26.02.2018 р. Ужгородським міськрайонним судом. У задоволені решти вимог скарги відмовлено.

Начальник Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області просить скасувати цю ухвалу та відмовити стягувачу в задоволенні скарги. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що державним виконавцем було вжито всіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, для примусового виконання рішення суду.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд виходив із обґрунтованості вимог скарги щодо визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вимоги скарги щодо зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження і вжити передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення суду суд не задовольнив через те, що це є виключно компетенцією державного виконавця.

Згідно зположеннями ст. 367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність установленим обставинам, що мають значення для справи, належнооціненим доказам, нормам процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.12.2017 р. у справі № 308/3749/17 стягнуто із Закарпатського обласного благодійного фонду «Євреї Закарпаття» на користь ОСОБА_2 10033 грн. заборгованості по заробітній платі, 9400,65 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати, 71891 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 3219 грн. тримісячного середнього заробітку.

На виконання указаного рішення Ужгородським міськрайонним судом 26.02.2018 р. видано виконавчий лист, який пред`явлено для примусового виконання до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с.8)

Постановою старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Хайнаса Р.М. від 18.05.2018 р. (ВП № 55898979) виконавчий лист № 308/3749/17, виданий 26.02.2018 р. Ужгородським міськрайонним судом, повернуто стягувачу ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.7).

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частинами 2,3 ст.18 Закону визначено дії, які державний виконавець зобов`язаний і має право вчиняти в рамках виконавчого провадження.

У суді першої інстанції Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області не було надано жодних документів, які підтверджували, що в рамках виконавчого провадження здійснювалися усі необхідні заходи для виконання рішення суду.

Натомість до апеляційної скарги органом ДВС було подано ряд письмових доказів, які відображають, які саме дії учинялися виконавцем задля виконання рішення суду.

Так, зокрема, наявні такі документи: лист від ГУ ДФС у Закарпатській області про сплату боржником платежів до бюджету та єдиного соціального внеску (а.с.44); лист від Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про те, що боржник жодних платежів до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не проводить (а.с.45); фінансовий звіт боржника (а.с.47-48);інформація про боржника з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.50); інформація про відсутність за боржником зареєстрованих транспортних засобів (а.с.51); інформація із Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про відсутність зареєстрованих за боржником земельних ділянок (а.с.53-54).

Виносячи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, старший державний виконавець Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області констатував, що в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

При цьому державний виконавець послався на лист від БО ЗОБФ « ОСОБА_4 Закарпаття» від 04.04.2018 р. (а.с.43), у якому президент цієї організації повідомляє, що за адресою вул. АДРЕСА_1 , 36, АДРЕСА_2 . Ужгород знаходиться БО ЗОБФ «Хабад Любавич Закарпаття». А організація, яку розшукує орган ДВС (тобто боржника ЗОБФ «Євреї Закарпаття») за цією адресою не має.

На противагу цьому, з листа Головного управління статистики у Закарпатській області від 18.04.2018 р. убачається, що ЗОБФ «Євреї Закарпаття» знаходяться за адресою: вул. Руська, 36, м. Ужгород; зазначений керівник цього фонду, номер телефону, факс. Указані відомості взяті з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Тобто, фактично старший державний виконавець на підставі листа БО ЗОБФ «Хабад Любавич Закарпаття», яка взагалі не має ніякого відношення до спірних правовідносин, робить висновок про відсутність майна в боржника, на яке може бути звернуто стягнення, оскільки інші запити, які були зроблені старшим державним виконавцем узагалі не містять інформації про майно, належне боржнику.

Єдине, що було встановлено старшим державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій, то це відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів і земельних ділянок.

Однак, жодних заходів для установлення нерухомого майна, зареєстрованого за боржником, старшим держаним виконавцем здійснено не було. Лист БО ЗОБФ «Хабад Любавич Закарпаття» від 04.04.2018 р. не є належним і допустимим доказом у контексті спірних правовідносин. Також старшим державним виконавцем не здійснювався виклик керівника боржника для дачі пояснень із приводу примусового виконання рішення.

Таким чином, рішення у трудовому спору не виконане з 26.02.2018 р. (дата видачі виконавчого листа), що безумовно призводить до порушення законних прав та інтересів стягувача.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і в контексті спірних правовідносин на їх правильність не впливають.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області залишити без задоволення.

2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 р.

Судді :