Справа № 438/887/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/2396/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивачів та третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_1 , третьої особи з самосійними вимогами ОСОБА_2 , що є також законним представником ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , інтереси якого як опікун та законний представник представляє ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області в складі судді Слиша А.Т. від 10 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Бориславський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області, державне комунальне підприємство «ЖЕК №1» про зобов`язання вчинення дій щодо надання житла та за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги Бориславський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області, державне комунальне підприємство «ЖЕК №1» про зобов`язання вчинення дій щодо надання житла, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Бориславський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області, державне комунальне підприємство «ЖЕК №1» про зобов`язання вчинення дій щодо надання житла відмовлено. У задоволенні позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги Бориславський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області, державне комунальне підприємство «ЖЕК №1» про зобов`язання вчинення дій щодо надання житла відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , інтереси якого як опікун та законний представник представляє ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 задоволити. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом при прийнятті рішення було неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи, суд не дослідив усі докази, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, висновки, які покладені в основу рішення не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що згідно наказу ДКП ЖЕК №1 від 30.12.2010 року №216, будинок АДРЕСА_1 є непридатним для проживання, немає можливості для проведення ремонту. Вказує на те, що проживати в квартирі, яку позивачі та треті особи мають у користуванні взагалі неможливо, оскільки вона знаходиться в аварійному стані, що підтверджується актом соціального інспектування №123 від 07 серпня 2009 року квартира АДРЕСА_2 , яке проведено спеціально створеною комісією. Вказує на те, що суд не взяв до уваги того факту, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є інваліди ІІ групи з дитинства потребують негайного поліпшення житлових умов. Зазначає, що суд проігнорував те, що ст.ст. 110, 113 Житлового кодексу передбачено, що громадяни виселяються з жилих будинків державного і житлового громадського фонду з наданням іншого благоустроєного приміщення, якщо будинок загрожує обвалом. Звертає увагу на те, що запропоновані варіанти відселення є неприйнятними, оскільки вказані приміщення не відповідають жодним вимогам закону, однокімнатні, без газу, води, санвузла, сирість, знаходяться в підвалі будинку. Вказує на те, що доводи відповідача щодо відсутності житла та твердження про готовність надання його в порядку існуючої в місті черги не спростовують невиправдану бездіяльність щодо обов`язку виконавчого органу місцевого самоврядування вживати дієвих управлінських дій направлених на дотримання безпеки жителів громади.

В останнє судове засідання окрім представника позивачів та третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_1 , та третьої особи з самосійними вимогами ОСОБА_2 , що є також законним представником ОСОБА_3 решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) після оголошення перерви не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також зокрема те, що представником відповідача виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області у судовому засіданні були надані пояснення по суті спору, крім цього відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, а крім цього, після оголошення перерви у судовому засіданні від відповідача до суду надійшли додаткові матеріали по суті спору, а також додаткові письмові пояснення, крім цього від третьої особи Бориславського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бориславської міської ради Львівської області до суд надійшов лист з проханням про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, прояснення представника позивачів та третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_1 , та третьої особи з самосійними вимогами ОСОБА_2 , що є також законним представником ОСОБА_3 на підтримання апеляційно скарги, представника відповідача ОСОБА_7 в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, позовної заяви третіх осіб з самостійними вимогами, заперечень на позовні заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 16 ЦК України, ст.ст. 9, 31, 43, 45, 46 ЖК України, п. 38, п. 39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постанову Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, постанову Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відмовляючи в задоволенні позовів, - виходив з того, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_5 , 1966 року народження, разом з дружиною - представником позивачів-третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2 , 1967 року народження, та синами позивачами ОСОБА_3 , 1986 р.н. та ОСОБА_4 , 1992 р.н., зараховані на квартирний облік за місцем проживання відповідно до рішення виконкому Бориславської міської ради від 19.06.2003 року за №777 загальної черги та №344 в списку першочерговості, по хворобі дітей. На даний час сім`я ОСОБА_8 перебуває на квартирному обліку за №205 загальної черги та №68 в списку першочерговості, що стверджується копією листа Бориславської міської ради №3-21/1566 від 23.06.2016. У 1999 році сім`ї ОСОБА_8 (квартиронаймач ОСОБА_2 , члени сім`ї: чоловік ОСОБА_5 , сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) було надано у користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 15,1 кв.м., загальною площею 34,2 кв.в., без комунальних вигод. З цього часу сім`я ОСОБА_8 (позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та треті особи, які заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ) зареєстровані за вказаною адресою. Як встановлено у судовому засіданні, з 2003 року вони за цією адресою не проживають, про що підтвердили учасники справи у судовому засіданні. Квартира АДРЕСА_2 належить житловому фонду Бориславської міської ради Львівської області в особі її виконавчого комітету. Судом встановлено, що на цей час будинок на АДРЕСА_1 , зокрема, квартира АДРЕСА_3 перебувають в аварійному стані та не придатні для проживання, з 2011 року будинку не надаються комунальні послуги, що підтверджується копією акту соціального інспектування № 123 від 07 серпня 2009 року квартири АДРЕСА_2 , копією акту обстеження будинків №34, №36, АДРЕСА_4 НОМЕР_1 на АДРЕСА_5 від 17.06.2015, складеного комісією у складі спеціалістів відділу житлово-комунального господарства та будівництва міської ради, ПП «Борислав-Комфорт». Факт аварійності вказаного будинку не заперечив у судовому засіданні представник відповідача. Зазначені обставини щодо аварійного стану будинку на АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_3 , зокрема, підтверджено також у судових засіданнях показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Зокрема, із показів свідків вбачається, що зазначена квартира зовсім не придатна для проживання, будинок не забезпечений електро- та газопостачанням, не надаються житлово-комунальні послуги. Крім цього, зазначені обставини підтверджуються оглянутими судом фототаблицями із зображенням будинку на АДРЕСА_5 , якими також підтверджується непридатність для проживання квартири, у якій зареєстрована сім`я ОСОБА_8 . На цей час сім`я ОСОБА_8 перебуває на квартирному обліку за №205 загальної черги та №68 в списку першочерговості, по хворобі дітей. Зокрема, згідно з копіями дублікатів медичних висновків від 29.03.2007, виданих комунальним закладом «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 хворіють недугою, передбаченою п.1 переліку захворювань, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я, і відповідно до п.3, п.44 «Правил обліку громадян, які потребують покращення житлових умов» мають право на першочергове надання житлової площі. Відповідно до ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_3 і призначено його опікуном ОСОБА_2 . Однак, як зазначалось вище, сім`я ОСОБА_8 зарахована на квартирний облік за місцем проживання та на момент розгляду справи в суді перебуває за №205 загальної черги та №68 в списку першочерговості. Ні на момент звернення до суду, ні на момент розгляду справи черга на отримання житла не настала. З огляду на викладене, суд вважає, що особи, включені до списку черговиків, користуються однаковими правами, тому надання позивачам та третім особам, які заявляють самостійні вимоги, як членам однієї сім`ї, житлового приміщення позачергово перед громадянами такої ж категорії порушуватиме права цих громадян, що є неприпустимим. Позивачі та їхні представник, треті особи з самостійними вимогами ні при зверненні до суду, ні під час судового розгляду не зазначили визначених законом підстав для забезпечення позивачів житлом поза чергою, а також не обґрунтували в чому полягає порушення їхнього права зі сторони відповідача. Суд прийшов до переконання, що відповідач у даному спорі діяв у межах своєї компетенції, не порушив права, свободи та законні інтереси позивачів та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, відповідно у задоволенні позовних вимоги позивачів та третіх осіб слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак в певній частині зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , інтереси якого як опікун та законний представник представляє: ОСОБА_2 , та представник ОСОБА_1 , остаточно уточнивши позовні вимоги, просили суд ухвалити рішення, яким зобов`язати виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області надати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та іншим членам сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_2 у постійне користування інше благоустроєне повноцінне жиле приміщення з усіма вигодами для проживання, яке розміщене в будинках житлового фонду Бориславської міської ради Львівської області в межах розміру 13,65 квадратних метрів на одну особу, яка має відповідати санітарним та технічним вимогам, встановлених у місті Бориславі, з видачею відповідного ордеру на вселення.

В обґрунтування позову посилаються на те, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , опікуном якого є його мати ОСОБА_2 , є інвалідами II групи з дитинства. Крім них та їхньої матері ОСОБА_2 в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований їхній батько ОСОБА_5 . Загальна площа квартири становить 34,2 кв.м., жила площа - 15.1 кв.м. Жила площа на одного члена сім`ї становить 3,77 кв.м., що є порушенням ст. 47 ЖК України. У цій квартирі позивачі проживали до пожежі, яка сталась 2004. Після пожежі квартира не підлягала відновлювальному ремонту, а тому вони були змушені шукати інше жиле приміщення для проживання. Проживати у вищевказаній квартирі АДРЕСА_3 не можливо, так як вона перебуває в аварійному стані, немає газу, світла, води. Будинок № 38 є не придатним для проживання, немає можливості для проведення ремонту. Вони не одноразово звертались до органів місцевого самоврядування, до органів державної влади, до правоохоронних органів з вимогами захисту їхнього права на належні умови проживання, проте до цього часу це питання не вирішено. На цей час їхня сім`я перебуває на квартирному обліку за № 205 загальної черги та за № 68 у списку першочерговості. Вони, як інваліди II групи з дитинства, так і інші члени сім`ї потребують негайного поліпшення житлових умов. Однак, відповідач не надає жиле приміщення для проживання вказаної сім`ї, не бере до уваги документи, що підтверджують таке право позивачів, а так само їх батьків - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 Вважають, що на підставі норм ЖК України, Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», Правил обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, відповідач повинен в першу чергу надати жиле приміщення їм з дати прийняття рішення про включення даної сім`ї до списку на першочергове одержання благоустроєного повноцінного жилого приміщення. З врахуванням наведеного, просять позов задовольнити.

17 жовтня 2016 року до суду подали позовну заяву треті особи, які заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, третя особа на стороні позивачів Бориславський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, треті особи на стороні відповідача: відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області, Державне комунальне підприємство «ЖЕК №1», про зобов`язання вчинити дію надати житло, які 14 листопада 2016 року остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просять суд зобов`язати виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області надати ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у постійне користування інше благоустроєне повноцінне жиле приміщення з усіма вигодами для проживання, яке розміщене в будинках житлового фонду Бориславської міської ради Львівської області в межах розміру 13,65 квадратних метри на одну особу, яка має відповідати санітарним та технічним вимогам, встановлених у місті Бориславі, з видачею відповідного ордеру на вселення.

В обґрунтування позову посилаються на те, що аналогічне порушення щодо надання квартири здійснюється стосовно них, оскільки крім позивачів в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані вони - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Проживати в квартирі їхній сім`ї не можливо, так як вона перебуває в аварійному стані, будинок АДРЕСА_1 є непридатним для проживання, немає можливості для проведення ремонту. Відповідно до рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області від 19.06.2003 року, ОСОБА_5 з сім`єю зарахований на квартирний облік при виконкомі Бориславської міської ради та включено у список осіб, які користуються правом першочергового отримання житла (по хворобі дітей). На даний час сім`я рахується на квартирному обліку за № 205 загальної черги та за № 68 у списку першочерговості. Вони разом з позивачами, як інвалідами II групи з дитинства, які не можуть проживати без сторонньої допомоги та опіки своїх батьків, потребують негайного поліпшення житлових умов, однак, відповідач не надає жиле приміщення для проживання їхньої сім`ї, а тому просять позов задоволити.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та визнано: у 1999 році сім`ї ОСОБА_8 (квартиронаймач ОСОБА_2 , члени сім`ї: чоловік ОСОБА_5 , сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) було надано у користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 15,1 кв.м., загальною площею 34,2 кв.в., без комунальних вигод. З цього часу сім`я ОСОБА_8 (позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та треті особи, які заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ) зареєстровані за вказаною адресою.

Квартира АДРЕСА_2 належить житловому фонду Бориславської міської ради Львівської області в особі її виконавчого комітету.

Як, також, вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорено та не спростовано та фактично визнано, з 2003 року за цією адресою сім`я позивачів не проживає.

Судами обох інстанцій встановлено та сторонами не оспорюквалось та визнано, що на цей час будинок на АДРЕСА_5 , зокрема, квартира АДРЕСА_3 перебувають в аварійному стані та не придатні для проживання, принаймні з 2003 року, зокрема, і у зв`язку із пожежами, що мали місце у будинку 2002 році та 2004 році. З 2011 року будинку не надаються комунальні послуги, що підтверджується, також, і копією акту соціального інспектування № 123 від 07 серпня 2009 року квартири АДРЕСА_2 , копією акту обстеження будинків №34, №36, АДРЕСА_4 НОМЕР_1 на АДРЕСА_5 від 17.06.2015, складеного комісією у складі спеціалістів відділу житлово-комунального господарства та будівництва міської ради, ПП «Борислав-Комфорт», довідкою ПП «Борислав-Комфорт» від 31.03.2016 року, у якій додатково вказано про незадовільний стан квартири та ін.

Крім цього, ОСОБА_5 , 1966 року народження, разом з дружиною ОСОБА_2 , 1967 року народження, та синами ОСОБА_3 , 1986 р.н. та ОСОБА_4 , 1992 р.н., зараховані на квартирний облік за місцем проживання відповідно до рішення виконкому Бориславської міської ради від 19.06.2003 року за №777 загальної черги та №344 в списку першочерговості, по хворобі дітей, як такі що потребують покращення житлових умов, незважаючи на надання їм згаданого житлового приміщення.

На час розгляду справи судом першої інстанції сім`я ОСОБА_8 перебувала на квартирному обліку за №205 загальної черги та №68 в списку першочерговості, що стверджується копією листа Бориславської міської ради №3-21/1566 від 23.06.2016, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції №197 та № 63 відповідно до рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №198 від 29.08.2018 року із додатками.

Згідно з копіями дублікатів медичних висновків від 29.03.2007, виданих комунальним закладом «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 хворіють недугою, передбаченою п.1 переліку захворювань, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я, і відповідно до п.3, п.44 «Правил обліку громадян, які потребують покращення житлових умов» мають право на першочергове надання житлової площі.

Відповідно до ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_3 і призначено його опікуном ОСОБА_2 .

Ні на момент звернення до суду, ні на момент розгляду справи у судах обох інстанцій черга на отримання іншого житла, окрім наданого сім`ї позивачів не настала.

Тому слід вважати, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що особи, включені до списку черговиків, користуються однаковими правами та про те, що надання позивачам та третім особам, які заявляють самостійні вимоги, як членам однієї сім`ї, іншого житлового приміщення позачергово перед громадянами такої ж категорії порушуватиме права цих громадян, що є неприпустимим.

Однак, згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Також відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Крім цього, згідно ст. 1 ЖК України, відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

За ст. 2 ЖК України, завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

Відповідно до ст. 4 ЖК України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

За ст. 5 ЖК України, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР. Жилі будинки, споруджені з залученням у порядку пайової участі коштів державних підприємств, установ, організацій, зараховуються (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР) до житлового фонду місцевих Рад народних депутатів, коли функції єдиного замовника по спорудженню цих будинків виконував виконавчий комітет Ради народних депутатів.

Згідно ст. 6 ЖК України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до ст. 7 ЖК України, періодично, у строки, встановлювані Радою Міністрів Української РСР, провадиться обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду. Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Непридатні для проживання жилі приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів може бути переобладнено в нежилі за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

За ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Відповідно до ст. 15 ЖК України, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті:

1) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30);

2) керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради;

3) здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18);

4) здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду;

5) здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39);

6) приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52);

7) здійснюють облік громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу (частина четверта статті 134), затверджують списки осіб, які вступають до житлово-будівельного кооперативу, і рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу про прийом до членів кооперативу та про надання квартири (частина шоста статті 137, частина перша статті 141);

8) здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків, скасовують рішення загальних зборів або правління житлово-будівельного кооперативу, що суперечать законодавству (стаття 138);

9) приймають рішення про включення жилих приміщень до числа службових (стаття 118), затверджують рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених про включення жилих приміщень у будинках колгоспів до числа службових і перелік категорій робітників, яким можуть надаватися такі приміщення (стаття 120);

10) видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141);

11) видають охоронні свідоцтва (броню) на жилі приміщення (стаття 75);

12) здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154);

13) подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178).

Виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів вирішують й інші питання в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

За ст. 18 ЖК України, Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником

Згідно ст. 29 ЖК України, державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду має своїм завданням забезпечити додержання всіма міністерствами, державними комітетами, відомствами, державними, кооперативними та іншими громадськими підприємствами, установами, організаціями, житлово-будівельними кооперативами, службовими особами та громадянами порядку розподілу жилої площі і надання громадянам жилих приміщень, правил користування житловим фондом і утримання його в технічно справному стані.

Відповідно до ст. 30 ЖК України, державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду здійснюється Радами народних депутатів, їх виконавчими і розпорядчими органами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР. Спеціально уповноваженим органом державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду в Українській РСР є Міністерство житлово-комунального господарство Української РСР.

За ст. 110 ЖК України, громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий. Офіцерів, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби Збройних Сил СРСР і прирівняних до них осіб, звільнених з дійсної військової служби у відставку або в запас, а також осіб, які проживають разом з ними, може бути виселено із займаних ними жилих приміщень у військових містечках з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення. У такому ж порядку підлягають виселенню з військових містечок інші особи, які втратили зв`язок із Збройними Силами СРСР.

За ст. 112 ЖК України, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 113 ЖК України, надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.

Згідно ст. 132-1 ЖК України, до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому цим Кодексом. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання також надаються особам, яких визнано біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, та громадянам, які вимушені залишити жиле приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому законом. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, встановленими для проживання громадян у гуртожитках.

За ст. 132-2 ЖК України, жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку. Формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання; приведення мешканцем жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання; інші підстави, встановлені законом. Порядок надання та користування жилою площею в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вказані вище норми відповідач як орган місцевого самоврядування покликаний забезпечити реальну, практичну, а не теоретичну реалізацію права, зокрема, і сім`ї позивачів на житло (враховуючи окремо і певну вразливість, незахищеність сім`ї та її додаткові потреби пов`язані із хворобами дітей).

Слід вважати, що у держави та її органів зокрема (тлумачення ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), існують як негативний обов`язок не втручання у право громадян на житло, так і позитивний забезпечення реалізацію такого права.

У даній справі слід вважати, що внаслідок бездіяльності та невиконання своїх прямих обов`язків передбачених законом відповідачем не дотримано обов`язку щодо реалізації права позивачів на житло та фактично позбавлено їх такого.

Як вказано вище відповідач покликаний забезпечувати схоронність та належний, придатний для проживання стан житлового фонду. У випадку ж непридатності для проживання жилі приміщення відповідач зобов`язаний або відремонтувати та привести у стан придатний для проживання або знести такий житловий будинок чи переобладнати у нежиле приміщення, тощо.

У випадку аварійності житлового приміщення громадянам повинно бути надано жиле приміщення з фонду житла для тимчасового проживання, що відповідають санітарним та технічним вимогам з нормами жилої площі, встановленими для проживання громадян у гуртожитках до приведення належного їм жилого приміщення у придатний для проживання стан або надання іншого благоустроєного приміщення.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами, будинок, в якому розташована квартира позивачів та, який належить житловому фонду Бориславської міської ради в особі Виконавчого комітету, тобто є комунальною власністю, перебуває в аварійному стані, непридатний для проживання, при цьому жодних доводів чи доказів того, що такий стан будинку чи квартири позивачів викликаний їх діями відповідач не навів. Тобто підстав вважати, що житло позивачів стало непридатним для проживання внаслідок їх умисних чи необережних дій немає.

Крім цього, всупереч вимогам закону відповідачем протягом тривалого часу рішення про ремонт, знесення чи переобладнання такого будинку не приймається і сім`я позивачів з 2003 року, тобто близько 16 років фактично з вини відповідача позбавлена свого, гарантованого Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод та законами України права на житло.

Відповідно слід вважати, що повна відмова у задоволенні позовних вимог жодним чином порушені відповідачем права позивачів не відновлює.

Зважаючи на вказане та виходячи із заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що позов є частково підставним та підлягав до часткового задоволення.

Так, як вказано вище, відповідач зобов`язаний або забезпечити належний стан житла, яке надане позивачам, у випадку ж неможливості забезпечення його належного стану у короткий строк, надати позивачам, які вимушені залишити жиле приміщення внаслідок його аварійного стану, приміщення з фондів житла для тимчасового проживання.

У випадку, відсутності фонду жила для тимчасового проживання у м.Бориславі, створення якого знову ж є обов`язком відповідача, відповідачу слід такий фонд створити, прийнявши відповідне рішення та передавши в такий фонд відповідне житло. Про наявність вільних квартир у м. Бориславі для створення такого фонду вказав як представник міської ради, так і вбачається із ряду відповідей відповідача на звернення як позивачів, так і інших органів. У випадку невідповідності таких квартир технічним вимогам такі (належні умови) слід створити з використанням своїх владних управлінських функцій.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким заявлені позови слід задовольнити частково.

Так, слід зобов`язати виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області надати сім`ї ОСОБА_5 , що складається із чотирьох осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жиле приміщення з фонду житла для тимчасового проживання, що відповідають санітарним та технічним вимогам з нормами жилої площі, встановленими для проживання громадян у гуртожитках до приведення квартири АДРЕСА_2 до стану, що відповідає вимогам ст. 50 ЖК України та зобов`язавши виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області привести квартиру АДРЕСА_2 до стану, що відповідає вимогам ст. 50 ЖК України, відновивши житлові права позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В задоволенні решти вимог позовів слід відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позовів та скарги слід вирішити питання стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , інтереси якого як опікун та законний представник представляє ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 вересня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким:

позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Бориславський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області, державне комунальне підприємство «ЖЕК №1» про зобов`язання вчинення дій щодо надання житла та

позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги Бориславський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області, державне комунальне підприємство «ЖЕК №1» про зобов`язання вчинення дій щодо надання житла задовольнити частково.

Зобов`язати виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області надати сім`ї ОСОБА_5 , що складається із чотирьох осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жиле приміщення з фонду житла для тимчасового проживання, що відповідають санітарним та технічним вимогам з нормами жилої площі, встановленими для проживання громадян у гуртожитках до приведення квартири АДРЕСА_2 до стану, що відповідає вимогам ст. 50 ЖК України.

Зобов`язати виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області привести квартиру АДРЕСА_2 до стану, що відповідає вимогам ст. 50 ЖК України, відновивши житлові права позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської областів дохід держави 1653,60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 3307,20 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Реквізити для стягнення судового збору в дохід держави:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: 6001

Код класифікації доходів бюджету: 22030106

Стягнути з Виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської областів користь ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра