Справа № 137/1612/18
Провадження № 22-ц/801/1575/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 рокуСправа № 137/1612/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Марчук В. С.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Країло Степаном Васильовичем, на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 17 травня 2019 року у м. Хмільнику суддею цього суду Робак М. В., зі складанням його повного тексту 24 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, мотивуючи його тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте спільне життя у них не склалось, а тому позивач вважає за доцільне шлюб розірвати, а майно, набуте під час шлюбу, поділити між ними у рівних частинах як спільне сумісне майно подружжя, зокрема, поділити житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , право власності на який не зареєстровано, та земельну ділянку площею 0, 25 га, на якій розташований вказаний будинок, кадастровий номер :056005:0177 .

Водночас, ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи його тим, що вона не заперечує щодо поділу спільного майна подружжя вказаного позивачем та просить визнати за нею право власності на Ѕ частину цього майна, однак вважає, що є необхідність розділити все майно, що було придбано сторонами в період шлюбу, а тому просить поділити між ними в рівних частинах, ще одну земельну ділянку б/н площею 0.25 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:005:0026 .

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року позовну заяву та зустрічну позовну заяву в частині поділу будинку АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площе 0.25 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :056005:0177 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задоволено частково, шлюб між сторонами розірвано, в іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач за первісним позовом, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо поділу земельної ділянки площею 0, 25 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :056005:0177 , та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ цієї земельної ділянки.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач за зустрічним позовом зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині позовних вимог за первісним позовом, у задоволені яких відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України).

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Пунктами 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, для вирішення спору, який виник між сторонами, суду необхідно з`ясувати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 23 червня 1974 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області (а. с. 101).

Згідно з виготовленим 05 серпня 2018 року технічним паспортом на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а. с. 11-15).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартість будинковолодіння: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , складає 70034,0 грн (а. с. 16-21).

У висновку про вартість об`єкта оцінки від 10 вересня 2018 року встановлено, що ринкова вартість земельної ділянки площею 0, 25 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :056005:0177 , розташованої по АДРЕСА_1 , становить 19125, 00 грн (а. с. 24-27).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 138440288 від 20 вересня 2018 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0, 3656 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:005:0178 , розташованої по АДРЕСА_1 , про що 29 жовтня 2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25695005 та видано свідоцтво про право власності серія та номер: 46580668 (а. с. 10).

На підставі викладених норм права та встановлених обставин у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність ОСОБА_1 належними та допустимим доказами права власності сторін на спірну земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :056005:0177 , тому суд позбавлений можливості вирішити позовні вимоги в цій частині у зв`язку з неможливістю з`ясувати джерело і час придбання спірного майна, наявність його на час припинення спільного ведення господарства.

За таких обставин, суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що інформація, необхідна для вирішення спору в межах заявлених позовних вимог щодо поділу земельної ділянки загальною площею 0,25 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :056005:0177 , розташованої по АДРЕСА_1 , міститься у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на майно, долученій до позовної заяви, оскільки з вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0, 3656 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:005:0178 , розташована по АДРЕСА_1 , тобто зовсім інша земельна ділянка, а не та з приводу якої виник спір.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої його представником - адвокатом Країло Степаном Васильовичем, залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В. С. Марчук

Т. Б. Сало

Повний текст постанови виготовлено 27 серпня 2019 року.