Справа № 155/514/19 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г. М.
Провадження № 22-ц/802/903/19 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 30 липня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає допомоги на утримання сина в добровільному порядку, у позивача склалось тяжке матеріальне становище щодо його утримання. Відповідач має можливість надавати допомогу на утримання дитини, так як працює неофіційно.

Просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 16 липня 2019 року позов в даній справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, з врахуванням індексації відповідно до закону.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів змінити та стягувати з ОСОБА_2 849, 5 грн., тобто 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20 липня 2013 року по 24 січня 2019 року ( а.с. 8).

Шлюб між сторонами розірвано на підставі даного рішення.

Відповідач є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 4).

Син проживає разом з матір`ю, позивачем по справі та перебуває на її утриманні.

Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина не досягнуто.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами та враховуючи відсутність відомостей про зазначені позивачем доходи відповідача, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у сумі 1500 грн. на дитину відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

Як вбачається із довідки № 640 від 13.06.2019 року, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , та до складу його сім`ї входить: син ОСОБА_5 та пасинок ОСОБА_6 , який за місцем реєстрації не проживає.

Із довідки про доходи № 245411 , виданої ОСОБА_2 вбачається, що він перебуває на обліку в Локачинському об`єднаному управлінні ПФУ в Волинській області і отримує пенсію по втраті годувальника на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , сума пенсії за період з 01.06.2018 року по 31.05.2019 року складає 20104,17 грн.

Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги спільній з позивачем дитині.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково та стягнув 1500 гривень на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач офіційно не працює, отримує пенсію по втраті годувальника, а тому може сплачувати аліменти лише в розмірі по 849,50 грн., тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не заслуговують на увагу.

Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів, щодо неможливості працевлаштуватись чи заборону працювати у зв`язку з захворюванням.

Доводи апеляційної скарги, що основним доходом є його пенсія по втраті годувальника в розмірі 1500 грн на місяць, а тому стягнення аліментів в розмірі 1500 грн ставить його в скрутне матеріальне становище не заслуговує на увагу.

З довідки про доходи № 245411 Локачинського об`єднаного управління ПФУ у Волинській області, яка додано відповідачем до заперечень на позовну заяву вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію по втраті годувальника, саме на утримання ОСОБА_7 тобто сина від попереднього шлюбу, мати якого померла у 2012 році ( а.с. 16).

Тобто фактично це пенсія на утримання малолітньої дитини, яка залишилась без матері, а не самому відповідачу, як непрацездатному, або такому що перебував на утриманні померлої колишньої дружини.

Відповідач є працездатною людиною, доказів того, що він не може працювати відповідачем не надано, посилання на те, що він не може працювати оскільки доглядає за ОСОБА_7 не заслуговують на увагу та є голослівними.

Слід зазначити, що ОСОБА_7 2007 року народження на сьогоднішній день має повних 12 років, є школярем, що в свою чергу не перешкоджає батькові працювати та отримувати доходи.

Покликання ОСОБА_2 на положення ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік" є безпідставними, оскільки даним законом визначено мінімальний прожитковий мінімум, який не перешкоджає суду з врахуванням встановленим обставин справи визначити розмір аліментів який його перевищуватиме та сприятиме якнайкращому розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі про наявність правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково вимоги позивача та стягнув аліментів в розмірі 1500 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 03 вересня 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 липня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: