Дата документу 04.09.2019 Справа № 316/1501/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 316/1501/18Головуючий у 1-й інстанції Бульба О.М. Повний текст рішення складено 13.06.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/2584/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача)Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Онищенка Е.А.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про поновлення на квартирному обліку

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с.3-4), в якому просила:

- скасувати рішення про зняття з квартирного обліку колишнього військовослужбовця (контролера 4 відділення 3 взводу контролерів прапорщика (запасу) ОСОБА_1 на підставі протоколу №12 засідання житлово - побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 від 23.08.2018 року та затвердженого командиром ВЧ НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 ;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 ГНУ вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_1 на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов під тим самим номером, що був до зняття з квартирного обліку 23.08.2018 р.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була прийнята на військову службу на посаду контролера ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 14.01.1998 року, що підтверджується довідкою №20 від 12.01.2000 року та була звільнена у відставку 01.07.2011 року за п. «в» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком). 10.12.1999 року позивачем було написано рапорт голові житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , в якому просила поставити її на облік для одержання житлової площі, та 04.07.2011 року ОСОБА_4 написала рапорт голові ВЧ НОМЕР_1 про залишення її на квартирному обліку. Відповідно до протоколу №12 засідання житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 23.08.2018 р., позивач перебувала на квартирному обліку як колишній військовослужбовець (контролер 4 відділення 3 взводу контролерів прапорщика (запасу) до 23.08.2018 р. Зазначеним протоколом позивач була знята з квартирного обліку у зв`язку з відсутністю первинних документів, на підставі ст. 40 ЖК України. Сторона позивача вважала, що така підстава, для зняття з квартирного обліку, як відсутність первинних документів, в діючому законодавстві не існує. Крім того, зазначила, що на ОСОБА_1 , як військовослужбовця поставленого на облік для отримання житлової площі, була заведена облікова справа №2, в якій знаходяться первинні документи.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Бульба О.М. (а.с. 130).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 131) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 червня 2019 року (а.с. 182-184) позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Скасовано рішення про зняття з квартирного обліку колишнього військовослужбовця (контролера 4 відділення 3 взводу контролерів прапорщика (запасу) ОСОБА_1 на підставі Протоколу №12 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 23.08.2018 року, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_1 на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов під тим самим номером, що був до моменту зняття з квартирного обліку 23.08.2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України у своїй апеляційні скарзі (а.с. 188-191) просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача.
Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 193).

В автоматизованому порядку суддею Онищенком Е.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 196-197).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 05 липня 2019 року (а.с. 194), справу призначено до апеляційного розгляду на 04 вересня 2019 року (а.с. 198) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді-доповідача у період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року включно (а.с. 220-221).

ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (а.с. 213-218).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 222-223).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, зокрема: позивача ОСОБА_1 , представника останньої - адвоката Шовкопляс Ю.В. (а.с. 5) та представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - Заїченко О.В. (а.с. 191), які будь-яких клопотань, у тому числі про витребування будь-яких доказів, не мали; також представник відповідача, яка на запитання апеляційного суду додатково зазначала, що будь-яка перевірка відносно будь-яких службових осіб відповідачем не проводилась, будь-яких порушень будь-яких службових осіб не встановлено, оскільки результати останньої відсутні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 3, 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-83, 89, 95, 259, 263-265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України та виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 14.09.1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_6 (а.с. 14, 33, 34) та мала прізвище « ОСОБА_7 », у зв`язку з розірванням шлюбу 15.07.2010 р. змінила своє прізвище зі « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 46, 117).

Сторонами не заперечується та підтверджується письмовими доказами, що колишній чоловік позивача ОСОБА_6 , який відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 10.01.1995 р. був військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 17) та звільнений з лав військової частини НОМЕР_1 в 1999 році в запас, що підтверджується військовим квитком (а.с. 155-159), був постановлений на квартирний облік 06.02.1995 року разом з сім`єю, у складі двох осіб: дружини ОСОБА_9 (позивача по справі) та доньки ОСОБА_10 , що підтверджується Рапортом від 19.01.1995 р. командиру ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 18) та протоколом №1 (а.с. 113).

Доказів, що постановлення на квартирний облік колишнього чоловіка позивача, у складі сім`ї до якого входила також позивач, було визнано незаконним, матеріали справи не містять.

Сторонами не заперечується та підтверджується письмовими доказами, що наказом командуючого ВЧ НОМЕР_1 позивача ОСОБА_11 14.01.1998 року зарахована до лав ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 142), де вона проходила військову службу (а.с. 25, 105-112) та згідно Наказу №129 була звільнена зі Збройних сил України наказом №74 від 28.06.2011 р. у відставку за віком на підставі п. «в» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 01.07.2011 р. (а.с. 53). Відповідно до зазначеного наказу №129, на час звільнення вислуга років на військовій службі у пільговому обчисленні становила 20 років 02 місяці 10 днів

Згідно із рапортом позивача голові житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 про взяття на облік для одержання житлової площі позивача по справі від 10.12.1999 р., позивача було взято на облік 14.01.1998 р. (а.с. 144). При цьому, з протоколу №3 від 17.08.2011 р. засідання житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 55-55 зворот), яким було одноголосно ухвалено про залишення прапорщика у відставці ОСОБА_1 на квартирному обліку, вбачається, що позивач дійсно перебувала на квартирному обліку в ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно довідки №125 від 22.11.2017 р. на квартирному обліку ВП ЗАЕС ДП НАЕК Енергодатом позивач по справі не перебуває (а.с. 91), згідно із довідкою № 125 у списках на приватизацію не значиться (а.с. 94), відповідно до довідки №145/18 позивач та участі у приватизації не приймала (а.с. 125), відповідно до довідки від 16.07.2018 р. позивач приватизаційний чек не використовувала (а.с. 127), речових прав, прав власності позивач не має, що підтверджується Витягом з Державного реєстру (а.с. 118).

Протоколом №12 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 НГУ від 23.08.2018 р. (далі протокол №12), позивача було знято з квартирного обліку у зв`язку з відсутністю первинних документів на підставі ст.40 ЖК України (а.с.8).

Вирішуючи питання, суд першої інстанції правильно зауважив на таке.

Відповідно до приписів ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла як на час поставлення на облік колишнього чоловіка позивача (06.02.1995 р.) так станом на час написання рапорту позивачем про взяття на облік (10.12.1999 р.), Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України.

Згідно із ст. 38 Житлового кодексу Української РСР, порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

При проходженні служби колишнім чоловіком позивача та при постановці його на квартирний облік, а також при проходженні служби позивачем та написання рапорту про взяття на квартирний облік, діяв наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20, яким було затверджено «Положення про порядок забезпечення жилою площею Збройних Силах України», який втратив чинність 10.11.2006 р., встановлювався порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців - жінок та працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил України (далі Порядок №20).

Згідно із п.11 Порядку №20, військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік.

Згідно із п. 12 Порядку №20, на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи.

Постановою КМУ від 03.08.2006 р. №1081 був затверджений «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі Порядок №1081), згідно із п. 22 якого, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Зазначене положення п. 12, що містились в Порядку №20, респондуються п. 25 Порядку №1081.

Досліджені судом матеріали справи містять «Облікову справу №2 військовослужбовця, який поставлений на облік для отримання житлової площі ОСОБА_1 » з описом документів, що знаходяться в квартирній справі (а.с. 9-129), що відповідно до зазначеного Порядку № 20 та Порядку №1081, підтверджує ту обставину, що позивач перебувала на квартирному обліку до зняття її з обліку Протоколом №12.

Згідно із п. 29 Порядку №1081, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Пунктом 30 Порядку №1081 (в редакції від 12.05.2018 р., чинній на час складання Протоколу №12) визначено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Зазначеним п. 20 Порядку не передбачено такої підстави, як зняття з обліку за відсутності первинних документів.

Крім того, положеннями ч.ч.ч 1, 2, 3 ст.40 Житлового кодексу Української РСР (в редакції яка діє з 2009 р.) визначено, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Зі змісту ст. 40 Житлового кодексу Української РСР також не встановлено наявності такої підстави для зняття з квартирного обліку як відсутність первинних документів.

З пояснень представника відповідача у суді першої інстанції встановлено, що документи за період з 1999 р. по 2000 роки не збереглися, а отже будь-які рішення за рапортом від 10.12.1999 р. сторона відповідача суду надати не може, при цьому доказів неможливості їх надання та клопотань про витребування таких доказів у зв`язку з неможливістю надання суду не заявлялось. Тобто доказів на підтвердження причин зняття з квартирного обліку позивача зазначеного у Протоколі №12, як відсутність первинних документів при постановлені на облік позивача, стороною відповідача суду не доведено.

З встановлених по справі обставин, досліджених матеріалів, судом першої інстанції правильно не встановлено наявності доказів того, що за результатами розгляду рапорту позивача по справі від 10.12.1999 р. про постановлення на квартирний облік, були прийняті рішення про відмову у поставленні на квартирний облік позивача, у тому числі за відсутності первинних документів, про що зазначено у протоколі № 12, або не було прийнято рішень про взяття на квартирний облік позивача. З сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач була взята на квартирний облік та перебувала на ньому до зняття її з обліку Протоколом №12.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

П. 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів ч.1, ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про необґрунтованість доводів сторони відповідача стосовно вимог позивача. Судом першої інстанції також правильно не встановлено законних підстав зняття позивача з квартирного обліку здійсненого протоколом №12 від 23.08.2018 р., тому суд дійшов правильного висновку, що відповідач, знявши позивача з квартирного обліку, порушив його законні права, у зв`язку з чим вони підлягають відновленню, отже вимоги позивача підлягають задоволенню у цій справі у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі.

Постановлення на квартирний облік 10.12.1999 р. ОСОБА_1 з 14.01.1998 року, тобто з дати, коли остання була прийнята на військову службу на посаду контролера ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 14.01.1998 року, що підтверджується довідкою № 20 від 12.01.2000 року, не суперечить чинному законодавству, оскільки судом першої інстанції було правильно встановлено, що до цього часу ОСОБА_1 вже перебувала постійно на квартирному обліку з 06.02.1995 року як член сім`ї колишнього чоловіка ОСОБА_6 . Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідач не надав суду у матеріали цієї справи належних, допустимих доказів подання відомостей ОСОБА_1 , що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Будь-яка перевірка відповідачем відносно будь-яких службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік ОСОБА_1 не проводилась, будь-яких порушень будь-яких службових осіб не встановлено, оскільки результати останньої відсутні.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Описки у рішенні суду першої інстанції, що переглядається апеляційним судом у цій справі, не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідач Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що суд першої інстанції в рішенні суду, що оскаржується у цій справі, не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 2209,20 грн. (а.с. 187), сплаченого Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 09.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Онищенко Е.А.