ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/618/19 Головуючий суддя І інстанції Ольховський Є. Б.
Провадження № 22-ц/818/3100/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Сащенка І.С., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2019 року, ухвалене в складі головуючого судді Ольховського Є.Б., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочку по сплаті аліментів в розмірі 13 177 грн.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2008 року. Шлюб було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2014 року у справі № 642/4913/14-ц.

Від спільного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась на утриманні і вихованні позивача.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2015 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на неповнолітню дитину у розмірі 500 грн. щомісячно. Рішенням Золочівського райсуду Харківської області від 05.03.2018 року розмір аліментів на дитину було збільшено до 1 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Незважаючи на необхідність задоволення потреб дитини, відповідач систематично не у повному обсязі сплачує аліменти, ухиляється від виконання судового рішення, внаслідок чого з 01.02.2015 року по 31.01.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 13 117 грн. На підтвердження вказаних обставин позивач надала довідки державного виконавця про розмір заборгованості та навела свої розрахунки.

Позивач зазначила, що відповідно до ч.1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка з 01.02.2015 по 31.01.2019 складає суму 79246,36 грн., але у розмірі не більше 100 % основної заборгованості. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача пеню за прострочку аліментів у розмірі 13 117 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) у зв`язку з простроченням сплати аліментів у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

В інший частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у заявленому розмірі, 13177,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, складено висновки, які не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а відповідачем не доведено своїх заперечень проти позову.

Суд не дослідив усі матеріали справи. Вона заперечила проти відомостей про розмір заборгованості, який вона отримала у додатку до відзиву від відповідача: у довідці міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочевському районах № 3146 від 07.02.2019, яка була надана державним виконавцем Сприндисом А.С.

Не згодна з встановленими судом обставинами, що відповідач є людиною з тяжким матеріальним становищем. Вказала, що згідно копії договору купівлі-продажу та фотографії відповідач є власником, відповідно, - квартири у м. Харкові та автомобіля бізнес класу, у його власності є ще одна квартира у м . Харкові . Відповідач лишив дитину без квартири, придбаної у шлюбі, незаконно оформивши її на свою матір, а в іншій квартирі, яка поділена судом, не дає можливості проживати, протягом 4-х років триває розгляд справи № 642/4903/15-ц.

Відповідач не бажає допомагати і перешкоджає в психіатричному лікуванні дитини оскільки не надає на це своєї згоди.

Наявні в матеріалах справи довідки про те, що відповідач не працював довгий час та перебував на обліку у центрі зайнятості - не відповідають дійсності і спростовуються наданою апелянтом довідкою № ХМЦЗ - 02-6554-26-16 від 30.05.2016р, згідно якої він був зареєстрований в якості безробітного нетривалий час. Заявила, що відповідач працював неофіційно, гарно заробляв, що можуть підтвердити свідки, які за необхідності можуть бути допитані судом.

Позивач разом з малолітнім сином з вини відповідача змушені жити у маленькому місті у своїх батьків, вона змушена працювати у школі вчителем, отримує мінімальну заробітну платню та додатково утримує батьків-пенсіонерів.

Відповідач тривалий час, біля 18 місяців, ухилявся від виплати дитини мінімальних аліментів, добре при цьому заробляючи. Визнала, що після подання до суду цього позову, відповідач виплатив всі суми заборгованості, що додатково підтверджує його можливості своєчасно і у повному обсязі виплачувати аліменти.

На підтвердження злісного небажання відповідача своєчасно виплачувати аліменти надала до суду фото, на якому зображений відповідач у нічному клубі.

Зазначила про необхідність відповідно до ст.ст. 1-3, 18 Конвенції «Про захист прав дитини» забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, необхідності приділяти першочергову увагу забезпеченню інтересів дитини.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. У даному випадку судом було розглянуто спір щодо наслідків несвоєчасної сплати аліментів, що необхідно розцінювати, як спір про стягнення аліментів, на який поширюються вказані правила п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду в цілому відповідає.

Пунктом 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, ).

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові від 12 вересня 2018 року Верховний суд України при аналогічних обставинах справи дійшов правового висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?р=(А 1 х 1 %Q1 )+(А2х 1 %Q2)+ (Аnх 1 %Qn), де:

?р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме така правова позиція була підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14- 37цс18), яку суд апеляційної інстанції відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує у даній справі, оскільки вона є аналогічною за своїми обставинами справи.

Відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2015 року по справі № 632/3214/14-ц позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 04 грудня 2014 року і до повноліття дитини (а.с. 12).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 05.03.2018 року розмір аліментів на дитину ОСОБА_3 було збільшено з 500 грн. до 1 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту набрання даним рішенням суду законної сили і до повноліття сина (справа № 632/847/17).

Виконавче провадження зі стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за вказаними рішеннями судів перебуває на виконанні у Міжрайонному ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах м. Харків.

Відповідно до наданої позивачем ОСОБА_1 довідки державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах м. Харків Сприндис А.С. за вих. № 9957 від 13.11.17 р., за виконавчим листом № 632/3214/14-ц, виданим 02.08.2017 року Первомайським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 04 грудня 2014 року, станом на 01.11.2017 рік, боржник повинен був сплатити: коштів в розмірі 17500 грн., сплачено 10 000 грн., залишок боргу складає 7500 грн. (а.с. 16).

Крім того, згідно розрахунку боргу по аліментам, здійсненого державним виконавцем Сприндис А.С., за вих. № 26956 від 19.12.18 р., за виконавчим листом № 632/3214/14-ц, виданим 02.08.2017 Первомайським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 04.12.2014 до досягнення дитини повноліття, станом на 01.04.2018 року за виконавчим сплачено 2579 грн., залишок боргу складає 7421 грн. (а.с. 17).

Також, згідно довідки державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах м. Харків Сприндис А.С. за вих. № 26956 від 19.12.18 р., за виконавчим листом № 632/847/17, виданого 19.04.2018 року Золочівським райсудом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 04.12.2014 до досягнення дитини повноліття, - станом на 01.12.2018 рік сплачено 2152 грн., залишок боргу складає 5696,00 грн (а.с. 15).

Відповідно до наданої відповідачем ОСОБА_2 довідки державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах м. Харків Сприндис А.С. за вих. № 3146 від 07.02.2019 року, в якій наведений розрахунок боргу ОСОБА_2 за виконавчим листом № 632/3214/14-ц, - він всього сплатив 9629 грн., переплата складає 129 грн. 07.02.2019 боржником надано квитанцію про сплату залишку боргу у розмірі 7050 грн. (а.с. 30).

Крім того, наданою відповідачем розрахунку боргу по аліментам, здійсненого державним виконавцем Сприндисом А.С., вих. № 3146 від 07.02.2019 року, в якій наведений розрахунок боргу ОСОБА_2 за виконавчим листом № 632/847/17, виданого 19.04.2018 року Золочівським райсудом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 04.12.2014 до досягнення дитини повноліття, - станом на 07.02.2019 року заборгованість за виконавчим листом відсутня. Сплачено 11004,29 грн., переплата складає 4,29 грн. (а.с. 31).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що відповідачем не було виконано обов`язок зі сплати аліментів, а тому на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання такого зобов`язання. Судом було виконано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), та нараховано за період з 01.02.2015 року по 31.01.2019 року, та враховуючи, що деякий час відповідач не мав заробітку, зарплатню відповідача 2018 р. та 2019 р., той факт, що в нього на утриманні є неповнолітня донька, суд, виходячи з принципу диспозитивності, не виходячи за межі позовних вимог, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог і зменшив розмір неустойки (пені) з 13 177 грн. до 8 000 грн.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з такими розрахунком пені суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що державним виконавцем неодноразово здійснювався розрахунок заборгованості по сплаті аліментів.

При цьому з посиланням на ч. 13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі, суд першої інстанції взяв за основу лише довідки від 19.12.18 р., надані позивачем, посилаючись на те, що саме в них відображені суми заборгованості по аліментам, що призвели до порушення прав ОСОБА_1 та нарахування пені на момент звернення до суду.

Однак всупереч, вимог ст. 263 ЦПК України щодо обов`язку ґрунтувати судове рішення на засадах верховенства права, вимог про його законність та обґрунтованість, суд першої інстанції не навів мотивів, з яких він не взяв до уваги вищевказані довідки за вих. № 3146 від 07.02.2019 року, в яких наведені розрахунки боргу ОСОБА_2 за виконавчим листом № 632/3214/14-ц, виданим 02.08.2017 Первомайським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 04.12.2014 до досягнення дитини повноліття, та - за виконавчим листом № 632/847/17, виданим 19.04.2018 року Золочівським райсудом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 04.12.2014 до досягнення дитини повноліття (а.с. 30, 31).

Положення ч. 13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі діє в однаковій мірі по відношенню до всіх наявних у справі довідок, які були надані як позивачем, так і відповідачем, і тому не може бути підставою для відхилення довідок, вчасно наданих відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження своїх заперечень проти позову (а.с. 29-31). Наведені відповідачем в довідках державного виконавця від 07.02.2019 додаткові відомості про сплату ним аліментів, які відсутні у аналогічних довідках від 13.11.2018 та від 19.12.2018, наданих позивачкою до суду на підтвердження доводів позову про стягнення пені за невчасну сплату аліментів, в період з 01.02.2015 по 31.01.2019 року є більш повними та свідчить про сплату відповідачем аліментів у заявлений в позові період часу: у червні 2017р. - 500 грн., а не 0 грн., як зазначено у наданих позивачем довідках; у серпні 2018 р. - 2051 грн., а не 0 грн.; у жовтні 2018 - 817 грн., а не 0 грн.; у листопаді 2018 року - 671 грн., а не 0 грн.; у грудні 2018 року - 1558,79 грн., замість 1000 грн., які він зобов`язаний був сплачувати за рішенням суду, у січні 2019 року - 1020 грн. - замість 1000 грн. присуджених за рішенням суду (а.с. 15-16 у порівнянні з а.с. 30-31).

Такі відомості підтверджуються наданими відповідачем копіями фіскальних чеків (а.с. 33-35), тому є більш повними. що з урахуванням наведених положень ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» підтверджує достовірність наданих відповідачем пізніше довідок, які свідчить про те, що заявлена у позові заборгованість, на яку позивач нарахувала пеню, є меншою, ніж було заявлено у позові, 13177,00 грн., а саме: 2х500-500+13х500-16-30-10-23+290+193+365+1000-1051+1000+183+328-558,79-20 = 8 650,21 грн. (а.с. 30-31).

При цьому доказів на спростування наданих відповідачем вищевказаних довідок з розрахунками державного виконавця апелянт до суду апеляційної інстанції не надала.

З урахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц розмір пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 станом на 31.01.2019 (а. с. 30-31) складається:

За 2015 рік:

- березень 2015 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 1432 дня = 7160,00 грн. - сума неустойки (пені);

- червень 2015 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 1310 днів = 6550,00 грн. - сума неустойки (пені);

- серпень 2015 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 1248 днів = 6240,00 грн. - сума неустойки (пені);

- жовтень 2015 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 1187 днів = 5935,00 грн. - сума неустойки (пені);

- листопад 2015 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 1157 днів = 5785,00 грн. - сума неустойки (пені).

За 2016 рік:

- лютий 2016 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 1066 днів = 5330,00 грн. - сума неустойки (пені);

- березень 2016 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 1035 днів = 5175,00 грн. - сума неустойки (пені);

- квітень 2016 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 1005 днів = 5025,00 грн. - сума неустойки (пені);

-червень 2016 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 944 дня = 4720,00 грн. - сума неустойки (пені);

-жовтень 2016 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 821 день = 4105,00 грн. - сума неустойки (пені).

За 2017 рік:

-січень 2017 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 729 днів = 3645,00 грн. - сума неустойки (пені);

-лютий 2017 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 701 день = 3505,00 грн. - сума неустойки (пені);

-липень 2017 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 548 днів = 2740,00 грн. - сума неустойки (пені);

-вересень 2017 року: заборгованість по аліментам 500 грн. х пеня (1%) х 487 днів = 2435,00 грн. - сума неустойки (пені).

За 2018 рік:

-квітень 2018 року: заборгованість по аліментам 290 грн. х пеня (1%) х 275 днів = 797,50 грн. - сума неустойки (пені);

-травень 2018 року: заборгованість по аліментам 193 грн. х пеня (1%) х 245 днів = 472,85 грн. - сума неустойки (пені);

-червень 2018 року: заборгованість по аліментам 365 грн. х пеня (1%) х 214 днів = 781,10 грн. - сума неустойки (пені);

липень 2018 року: заборгованість по аліментам 1000 грн. х пеня (1%) х 183 дня = 1830,00 грн. - сума неустойки (пені);

-вересень 2018 року: заборгованість по аліментам 1000 грн. х пеня (1%) х 122 дня = 1220,00 грн. - сума неустойки (пені);

-жовтень 2018 року: заборгованість по аліментам 183 грн. х пеня (1%) х 91 день = 166,53 грн. - сума неустойки (пені);

-листопад 2018 року: заборгованість по аліментам 328,50 грн. х пеня (1%) х 61 день = 200,38 грн. - сума неустойки (пені).

Всього пеня за період з 01 лютого 2015 року по 31 січня 2019 року складає 73818 грн. 36 коп., а не 79246,36 грн., як помилково вказала позивач, обґрунтовуючи свої розрахунки відомостями про розмір заборгованості, яка вказана у вищевказаних довідках від 13.11.2018 та 19.12.2018, які є неповними і тому колегія суддів відхиляє розрахунок пені, наведений позивачем на обґрунтування своїх доводів.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Тому відповідно до наведеної норми ч. 1 ст. 196 СК України позивач як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) не більше 100 відсотків заборгованості, що складає вказану суму 8 650,21 грн., а не 13700 грн., яка належним чином не доведена.

Однак така помилка суду першої інстанції не призвела до неправильного рішення по суті позову, оскільки суд обґрунтовано та відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України зменшив розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Так судом відповідно до наявних у справі доказів, які не були спростовані позивачем, у тому числі за рахунок доводів апеляційної скарги, було встановлено, що ОСОБА_2 у заявлений у позові проміжок часу був безробітним та стояв у центрі зайнятості, після влаштування на роботу з урахуванням розміру заробітної плати, з урахуванням наявності у нього на утриманні неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , він не міг у повному обсязі сплачувати аліменти. При цьому весь час намагався погашати наявну заборгованість по аліментам, а у лютому 2019 року він сплатив заборгованість по обом виконавчим листам, № 632/3214/14 та № 632/847/17 (а.с. 30-31).

З 2018 року ОСОБА_2 працевлаштувався, зарплатня складала 3723 грн. щомісяця, з 2019 року зарплатня складає 4058 грн.

Вищезазначене підтверджується довідками Харківського міського центру зайнятості №8736 від 21.10.2015 р., №2408 від 09.03.2016 р., довідкою №3146 від 07.02.2019 р., довідкою №3146 від 07.02.2019 р., копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , довідкою №718 від 01.02.2018 р. та довідкою №32 від 01.10.2018 року.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 постійно ухиляється від сплати аліментів на дитину і будь-якої допомоги, спростовуються матеріалами справи, а саме наданими державним виконавцем розрахунками про сплату аліментів.

Доводи апеляційної скарги що відповідач тимчасово не працював нетривалий час підтверджується довідками з Харківського міського центру зайнятості, однак ця обставина не спростовує того факту, що відповідач не мав інших джерел доходу, ніж вказані у наданих ним до справи довідках про заробітну плату, які позивачем не спростовані.

Доводи скарги про те, що відповідач мав неофіційний дохід, який дозволяв йому вчасно і у повному розмірі сплачувати аліменти належними і допустимими доказами непідтверджені. Посилання на фотографії відповідача у боулінгу та фото автомобіля не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України і тому колегія суддів їх відхиляє. Доводи скарги про те, що відповідач перешкоджає лікуванню дитини, яка цього потребує перебуває поза межами розглянутого судом позову і тому відповідно до ст. 367 ЦПК України також не враховується судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції також обґрунтовано послався на роз`яснення, які були надані судом у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" про те, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач не позбавлена права на звернення до суду з позовом на захист інтересів дитини відповідно до ст. 185 СК України, яка передбачає зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Інші доводи скарги наведених висновків суду першої інстанції також не спростовують, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України до розміру 8000 грн., що в цілому відповідає справедливому балансу інтересів першої та другої дитини відповідача, як це зазначено у нормі ст.ст. 1-3, 18 Конвенції «Про захист прав дитини» про забезпечення виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, необхідності приділяти першочергову увагу забезпеченню її інтересів.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в цілому з додержанням норм матеріального і процесуального права, виявлена формальна помилка у розмірі заборгованості в цілому не вплинула на правильне застосування судом норми ч. 2 ст. 196 СК України та остаточний результат розгляду справи, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України та визначеному ст. 11 цього Кодексу принципу пропорційності суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року - залиш ити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.С.Сащенко.

О.М.Хорошевський.