Справа № 454/577/17 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/834/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів:Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №454/577/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправними діями суддів Личаківського районного суду м. Львова, апеляційного суду Тернопільської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ спричинено позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 1 000 000,00 грн та просить стягнути із відповідачів.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 травня 2017 року.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи. Зазначає, що відповідач жодним чином не спростував позовні вимоги, а тому позов підлягав до задоволення. Звертає увагу, що право на відшкодування моральної шкоди гарантоване йому у ст.56 Конституції України та наступає в разі незаконних дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вважає, що звернувся з позовом до належного відповідача, що підтверджується практикою касаційної інстанції, а тому у суду були всі підстави задовольнити позов. Стверджує, що належним чином обґрунтував розмір моральної шкоди та надав докази на підтвердження її завдання, однак суд не надав їм належної оцінки. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Представник Міністерства юстиції України Породко І.О. у Відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що судом першої інстанції правильно і в повній мірі встановлено всі обставини справи, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Стверджує, що позивач не надав суду доказів того, що саме Міністерство юстиції порушило його законні права та свободи та в чому конкретно полягають такі порушення з боку Мінюсту. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, а тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України таке слід проводити без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 06 червня 2014 року відмовлено у відкриті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Львівської області про стягнення коштів в сумі 1000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди .

Ухвалою Тернопільського суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на вищенаведені ухвали.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 04.06.2014 року за нововиявленими обставинами.

У позовній заяві позивач зазначає, що постановляючи наведені судові рішення, суди не виконали вимог Конституції України, ст.ст. 16,22,1166,1167,1176 Цивільного кодексу України, вимог Цивільного процесуального кодексу України чим порушили його права щодо доступу до правосуддя та завдали йому моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації , яку він оцінює в 1 000 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом , необхідно щоб рішення , дії або бездіяльність суду були незаконними, в той же час позивач не надав суду доказів неправосудності рішень, а лише посилається на їх скасування в процесуальному порядку, що не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог.

При цьому слід зазначити, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіюванні. В той же час, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення права на доступ до правосуддя є безпідставними, оскільки рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій чи відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів (суддів) при здійсненні ними своїх повноважень, гарантованих Конституцією України до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Сама по собі відмова у позові чи відкритті провадження у справі не тягне за собою передбачену статтею 56 Конституції України відповідальність держави у вигляді відшкодування шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 389-91 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк