Дата документу 16.08.2019
Справа № 320/5881/19
Провадження № 2/320/2957/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Бахаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання - Фурсової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому просять визнати за ними право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачі та ОСОБА_4 є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Частка кожного із співвласників в зазначеній житловій квартирі становить 1/4. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті залишилась 1/4 частина вищезазначеної квартири. Після її смерті спадкоємців будь-якої черги не залишилось та ніхто не заявляв про права на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .. Таким чином, ця частка квартири не має власника, тобто ніхто не заявляв на неї своїх прав і вона є безхазяйною. Після смерті ОСОБА_4 , позивачі відкрито користуються 1/4 частиною квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на протязі вже більше ніж 25 років. Крім цього, весь цей час вони вчасно та в повному обсязі сплачують всі належні комунальні платежі, у тому числі і за частку ОСОБА_4 ..

Таким чином, на підставі вищевикладеного, позивачі звернулись до суду задля визнання за ними права власності на 1/4 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року вказану вище позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

У підготовче судове засідання позивачі не з`явились, однак до суду від останніх надійшла заява з проханням розглядати справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, на їх задоволенні наполягають.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду від представника відповідача надійшла заява з проханням розгляди справу за відсутності представника відповідача, проти позовних вимог відповідач не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видано 25 січня 1994 року та зареєстровано в Мелітопольському ММБТІ 29 січня 1994 року та технічним паспортом на квартиру від 15 січня 1994 року./а.с.10-12/

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду

Вищевикладене свідчить про те, що частка кожного із співвласників в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 1/4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 9 від 02 липня 2019 року/а.с.13/

Після смерті ОСОБА_4 залишилась 1/4 частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємців будь-якої черги не залишилось, право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ніхто не заявляв про, таким чином, ця частка квартири не має власника, тобто ніхто не заявляв на неї своїх прав і вона є безхазяйною.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 02 липня 2019 року, вартість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складає 222 051,00 гривень, тобто вартість 1/4 частини цієї квартири становить - 55 512, 75 гривень./а.с.14,15/

Після смерті ОСОБА_4 , позивачі відкрито користуються 1/4 частиною квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на протязі вже більше ніж 25 років, а також весь цей час вони вчасно та в повному обсязі сплачують всі належні комунальні платежі, у тому числі і за частку ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою старшої по будинку та копіями квитанції про сплату житлово-комунальних послуг./а.с.16-21/

При таких встановлених в судовому засіданні обставинах, підтверджених належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позивачі добросовісно заволоділи іншою 1/4 частиною квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і понад 25 років продовжує відкрито, безперервно користуватись нею.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 344 ЦК України, закріплено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, а саме:

П. 9. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

П. 11. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

П. 12. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

П. 13. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

П. 14. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Враховуючи викладене у суду є законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачами на 1/4 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм.

За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 328, 344, 357, 370 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76, 81, 82, 89 247, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Мелітополь Запорізької області, громадянином України, РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на 1/12 частку житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Мелітополь Запорізької області, громадянкою України, РНОКПП - НОМЕР_2 , право власності на 1/12 частку житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем м. Мелітополь Запорізької області, громадянином України, РНОКПП - НОМЕР_3 , право власності на 1/12 частку житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Рішення може буди оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, з урахуванням пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних Положень ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення (ухвала), якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ