Провадження №22-ц/812/1357/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі представника позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засідання цивільну справу № 486/1834/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Далматової Галини Анатоліївни о 10 годині 55 хвилині у приміщенні цього суду 05 червня 2019, повний текст якого складений 14 червня 2019 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа - приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко Світлана Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

14 грудня 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 . померла його мати ОСОБА_5 , про що він дізнався 01 грудня 2018 р. з листа про виклик до суду на розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В останній час мати проживала з молодшим братом ОСОБА_2 , з яким він не спілкувався. ОСОБА_2 не повідомив про смерть матері, на похованні позивач також не був, а тому не міг вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після того як звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, 06 грудня 2018 року йому було повідомлено, що він пропустив строк на таке звернення, і що відновити свої права можливо в судовому порядку.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд встановити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

30 січня 2019 р. ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про усунення останнього від права на спадкування за законом через залишення спадкодавця у безпорадному стані. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що його мати ОСОБА_5 , маючи трьох синів, проживала самостійно в м. Южноукраїнську. Після перенесення двох інсультів у неї погіршився фізичний та психічний стан, втрачаючи пам`ять, вона блукала містом, втратила документи, потребувала медичної допомоги. У зв`язку з цим він у 2013 р. забрав мати до себе в м. Вознесенськ на постійне проживання, відновив її документи, опікувався нею, займався лікуванням, в тому числі у лікаря-психіатра. Інші сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за п`ять років відвідали матір лише один раз і відмовилися доглядати за нею. В силу специфіки хвороби ОСОБА_5 була визнана судом недієздатною, опікуном було призначено його - ОСОБА_2 , який разом зі своєю сім`єю доглядав матір до смерті. Посилаючись на те, що його брат, будучи здоровим та працездатним, мав можливість доглянути матір або хоча б відвідувати її, проте з 2014 року не цікавився станом здоров`я матері, жив своїм життям, позивач просив про усунення його від права на спадкування після ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_3 підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Пояснив, що приїжджав до матері у м. Вознесенськ двічі - у 2015 та 2016 році, у 2016 році мати просила його забрати з м. Вознесенська, але він після переламу кінцівки ходив на милицях і пообіцяв забрати матір пізніше. Зі слів сусідів, що мешкали у м. Южноукраїнську, мати вивезли насильно до місця проживання ОСОБА_2 , на той час він проживав у с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області. Про смерть ОСОБА_5 не повідомили сестрам покійної і йому - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 З корисних спонукань, з метою заволодіння квартирою ОСОБА_2 забрав мати до м. Вознесенськ та оформив опікунство, мати не була психічно хворою. Допомоги матері не надавав.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 позов визнав.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, письмово заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, просив задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просила задовольнити повністю. Повідомила, що ОСОБА_5 перенесла 2 інсульти і в 2013 році за рекомендацією лікаря ОСОБА_2 забрав мати ОСОБА_5 за місцем свого проживання до м. Вознесенську. Остання була визнана недієздатною. У 2017 році ОСОБА_2 поїхав працювати до Польщі. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час проживання ОСОБА_5 у м. Вознесенську один раз відвідали її, більше її життям не цікавились, допомоги не надавали.

Представник відповідача за первісним позовом територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутності.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 червня 2019 р. в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду щодо первісного позову мотивовано тим, що визначені позивачем обставини - неповідомлення братом про смерть матері, з урахуванням відношення позивача за первісним позовом до рідної матері, а саме те, що він тривалий час не цікавився життям найближчого родича, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Щодо відмови у зустрічному позові, суд дійшов висновку, що спадкодавець ОСОБА_5 протягом тривалого часу до моменту своєї смерті перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, яку в повному обсязі отримувала від родини ОСОБА_2 Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 потребувала додаткової допомоги ще й від відповідача за зустрічним позовом, а також того, що відповідач ухилявся від надання такої допомоги.

ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Нетідову С.І. подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду в частині відмови у зустрічному позові вважає незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального права та при невідповідності висновків обставинам справи і просить його в цій частині скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, який є працездатною здоровою людиною, маючи на те можливості, ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, тоді як ОСОБА_2 вимушений, незважаючи на те, що сам є інвалідом третьої групи, стати опікуном матері, тривалий час, з 2013 р. здійснював її лікування та постійний догляд, що підтверджується наданими позивачем доказами, а саме - медичними документами щодо фізичного та психічного здоров`я спадкодавця, рішення суду про визнання її недієздатною та встановлення опіки, поясненнями свідків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1. померла ОСОБА_5 (а.с.10, 74, 11). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є її синами.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, визначений законом строк для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 закінчився 08 жовтня 2018 р.

У передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 вказаний строк пропустив.

В силу положень частин 1, 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Встановивши наведені обставини, суд відмовив у задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини (неповідомлення братом про смерть матері, з урахуванням відношення позивача за первісним позовом до рідної матері, а саме те, що він тривалий час не цікавився життям найближчого родича) не є поважними.

Рішення в цій частині не оскаржується і не є предметом апеляційного розгляду.

Щодо вирішення судом зустрічного позову.

В силу вимог ч. 3 та ч. 5 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз даних норм закону свідчить, що суд при вирішенні таких справ повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві утримання та допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Тобто лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 була особою похилого віку, мала низку захворювань, через що потребувала сторонньої допомоги. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2014 р. ОСОБА_5 визнано недієздатною, над нею встановлена опіка, опікуном призначений ОСОБА_2 .

За такого суд дійшов висновку, що спадкодавець ОСОБА_5 через похилий вік та важку хворобу перебувала у безпорадному стані (і такі обставини сторонами не оспорюються) та потребувала допомоги, яку отримувала від ОСОБА_2

В силу положень ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом не надав суду будь-яких переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували винну поведінку останнього, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребувала допомоги у зв`язку із безпорадним станом (за умови отримання такої допомоги від ОСОБА_2 ), зверталася (особисто або її опікун) за допомогою до відповідача, а відповідач відмовив у наданні такої допомоги, суд правильно встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки суперечать встановленим судом обставинам справи.

Так, посилання на те, що відповідач за життя майже не відвідував спадкодавця та не надавав їй допомоги, не може бути підставою для задоволення позову про усунення відповідача від права на спадкування, оскільки у справі відсутні докази потреби спадкодавця у такій допомозі і звернення за допомогою та ухилення відповідача від її надання, а тому лише факт відсутності допомоги спадкодавцеві є недостатнім для задоволення позову.

При цьому не підтверджують ухилення відповідача від надання утримання ОСОБА_5 зазначені у скарзі обставини та докази стану її здоров`я, зокрема медичні документи, пояснення свідків, на які є посилання в апеляційній скарзі, тому що ними підтверджено лише стан здоров`я спадкодавця, але не ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги.

У зв`язку із викладеним колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду про відмову у позові залишається без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_________________________________________________

Повний текст постанови складений 28 серпня 2019 року