КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/17940/17

номер провадження: 22-ц/824/8824/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року у складі судді Хоменко В.С., у справі за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва») звернулось до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Позовна заява мотивована тим, щобудинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та обслуговуванні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва». Квартира № АДРЕСА_3 у вказаному багатоповерховому будинку належить на праві власності ОСОБА_1 , на ім`я якого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , а тому він зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, зокрема, нести витрати, необхідні для збереженості майна та його утримання.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за послуги з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) за період з 01 квітня 2016 року по 01 березня 2017 року у розмірі 1 842 грн 92 коп. 03 березня 2017 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» надіслало відповідачу попередження від 02 березня 2017 року №431-306 про необхідність оплати заборгованості, однак відповідач борг не сплатив. Оскільки ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язань з оплати отриманих житлово -комунальних послуг, то з нього також підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми у розмірі 267 грн 34 коп. відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

З урахування наведеного, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1 870 грн 26 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн 00 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 01 березня 2017 року у розмірі 1 842 грн 42 коп., три проценти річних у розмірі 27 грн 34 коп, а всього - 1 870 грн 26 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Також просить вирішити питання про судові витрати, які він поніс за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 1 152 грн 60 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач 20 листопада 2017 року подав до суду заперечення на позовну заяву, які протокольною ухвалою суду були залучені судом у судовому засіданні від 22 листопада 2017 року до матеріалів справи, а тому вважає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.229 ЦПК України не ознайомлювався і не досліджував доводи його заперечень та надані ним докази на підтвердження своїх заперечень, у зв`язку з чим неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Вказує, що висновки суду про те, що позивач є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 та надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території з 2015 року на підставі рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року за №270/270, є помилковими, оскільки вказане рішення такої інформації не містить. Будинок АДРЕСА_1 обслуговувався товариством з обмеженою «Квартет», з яким співвласники будинку, втому числі відповідач, уклали відповідні безстрокові договори. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що надані позивачем документи не підтверджують реальних обсягів послуг, а також їх надання.

Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач є єдиним власником квартири, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2000 року, квартира АДРЕСА_3 належить відповідачу та члену його сім`ї ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних долях, а позовні вимоги пред`явлено лише до одного власника, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Однак суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував. Крім того вказує, що є помилковим твердження суду першої інстанції про те, що на його ім`я позивачем відкрито особовий рахунок, оскільки у нього з позивачем не було договірних відносин.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 1 870 грн 26 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 2015 року по 01 березня 2017 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», як балансоутримувач, на підставі рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 надавало послуги з утримання будинків та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 . Однак відповідач ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_3 , відповідно до вимог ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не виконував своїх зобов`язань щодо оплати послуг з утримання будинків та прибудинкової території, внаслідок чого у період з 01 квітня 2016 року по 01 березня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 1 842 грн 92 коп. та три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 27 грн 34 коп., яка підлягає стягнення з відповідача.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав суду заперечень та доказів на спростування позовних вимог, а тому суд позбавлений можливості перевірити наведені позивачем підстави позову.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» № 1798 від 04 березня 2017 року власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , форма власності житла - приватизована, на житловій площі проживають і зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 - власник квартири та ОСОБА_2 - син, співвласник квартири (а.с.8).

Будь - яких документів щодо права власності на вказану квартиру та її власників позивачем суду першої інстанції не надано.

До апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 надав копію свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження Державної адміністрації Московського району міста Києва від 28 січня 2000 року №23567, відповідно до якого квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях (а.с.174).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , власником якого ОСОБА_1 , вбачається, що по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 01 березня 2017 року рахується заборгованість у розмірі 1 842 грн 92 коп. (а.с.9, 90-92).

Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 20 листопада 2017 року надав до суду першої інстанції письмові заперечення на позовну заяву КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», в яких просив суд визнати недоведеною діяльність позивача з управління будинком, посилаючись на те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» ніколи не було легітимним балансоутримувачем (управителем) будинку і не надавало послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 , які до спірного періоду - до березня 2016 року надавались ТОВ «Квартет», з яким у власників квартир будинку, в тому числі відповідачем, були укладені безстрокові договори. Вказував, що у доданих позивачем до позовної заяви документах відсутні дані про види, обсяг, якість послуг та факт їх надання позивачем. З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову (а.с.28-41).

Судом встановлено, що з 2015 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», як балансоутримувач, приступило до виконання послуг з утримання будинку та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 , організації та задоволення потреб мешканців будинку в житлово-комунальних та інших послугах, укладання договорів з суб`єктами господарювання для забезпечення житлового фонду комунальними послугами, нарахування, обліку та збору плати за надані споживачу послуги.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», підпунктом 1 пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Встановлено, що згідно розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №518 від 15 вересня 2016 року, будинок АДРЕСА_1 з балансу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» передано на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ломоносова 75» (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу по АДРЕСА_1 з балансу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» передано на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ломоносова 75», який містить підпис погодження голови Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, та підписаний головою комісії: головою правління ОСББ «Ломоносова 75», заступником голови комісії: директор КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», секретарем комісії та членами комісії, однак встановити дату підписання вказаного акту не є можливим, оскільки у відповідних частинах акту дата його складення та підписання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» та Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією відсутня (а.с.11-13).

Заборгованість, пред`явлена позивачем до стягнення з відповідача, складається зі сплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 01 березня 2017 року.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, а так само збереження таких документів, законом покладено на власника підприємства або уповноваженого ним органу.

Доказів, які б свідчили про фактичне надання позивачем послуг мешканцям будинку АДРЕСА_1 , зокрема, актів приймання-передачі робіт, інших документів, які б свідчили про фактичне виконання та фактичне надання послуг щодо прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових відходів; технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливової каналізації; дератизації; дезінсекції; проведення поточного ремонту конструктивних елементів внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, в розпорядження суду позивачем не надано.

Не містять таких письмових доказів і матеріали справи, а факт їх надання саме позивачем категорично заперечується відповідачем з посиланням на надання таких послуг ОСББ «Ломоносова 75».

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження надання відповідачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території в тому об`ємі, який заявлений позивачем в позовних вимогах, колегія суддів оцінює критично доводи позивача, що він має право вимагати від відповідача оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 01 березня 2017 року.

Згідно зі ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Звертаючись до суду з даним позовом, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» посилалось на те, що відповідач ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_3 .

Проте з наданої позивачем довідки № 1798 від 04 березня 2017 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровано дві особи: відповідач ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 .

Крім того, як зазначалось вище, згідно наданої відповідачем копії свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Таким чином, квартира АДРЕСА_3 фактично належить двом власникам, а позивачем пред`явлено позов про стягнення заборгованості лише до одного із співвласників - ОСОБА_1 .

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за його недоведеністю та необґрунтованістю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 2 400 грн 00 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», то понесені відповідачем витрати підлягають стягненню з позивача на його користь у розмірі 2 400 грн 00 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення

У задоволенні позову комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території - відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 400 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді