РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

У спірній квартирі крім неї зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідачі з моменту реєстрації місця проживання фактично не проживали у спірній квартирі, витрати на комунальні послуги не сплачують. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_5 , а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають в Російській Федерації.

Вважає, що відповідачі втратили право користування житлом, оскільки не проживають в спірній квартирі без поважних причин та не приймають участі в її утриманні.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі.

З відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 вбачається, що він просить закрити провадження у справі. Зазначено, що 15 вересня 2004 року ОСОБА_1 вже зверталась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням (справа № 2-3505-1/04). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року відмовлено в задоволенні зазначеного позову. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року залишено без змін. Зі змісту позовної заяви від 15 вересня 2004 року вбачається, що вона є аналогічною позовній заяві, поданій 21 листопада 2018 року (а.с. 36-37).

З відповіді на відзив на позовну заяву позивача вбачається, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року було ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, але не з тих самих підстав. Підставою звернення у 2004 році були довідки власників будинку про не проживання від 2004 року, а підставою звернення у 2018 році - акти про не проживання від 05 листопада 2018 року. Крім того, рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року не було виконано та ті особи, які були визнані такими, що втратили право користування житлом, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до сих пір зареєстровані у спірній квартирі. Також, відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується факт не проживання без поважних причин понад один рік у спірній квартирі, не зазначається щодо створення позивачем перешкод у користуванні квартирою та не вказується про взяття ним участі у витратах на утримання спірної квартири (а.с. 44-45).

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ЖБК «Стріла» № 15 від 09 листопада 2004 року (а.с. 11).

У зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою форми № 3 від 25 листопада 2015 року № 4562 (а.с. 12).

З позову вбачається, що відповідачі з моменту реєстрації місця проживання фактично не проживали у спірній квартирі, витрати на комунальні послуги не сплачують. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_5 , а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають в Російській Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідачів у спірній квартирі більше одного року, позивач посилається на письмові докази.

У матеріалах справи містяться акти, складені мешканцями будинку АДРЕСА_1 , від 05 листопада 2018 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з моменту реєстрації (а.с. 13-16).

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві зазначає про те, що 15 вересня 2004 року ОСОБА_1 вже зверталась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням (а.с. 38-39).

У матеріалах справи міститься копія ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року, якою рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року залишено без змін (а.с. 40).

З ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані такими, що втратили право користування спірною квартирою, в задоволені позову в частині вимог до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , відмовлено.

З позову ОСОБА_1 від 15 вересня 2004 року вбачається, що вона зверталась до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, але не з тих самих підстав. Підставою звернення у 2004 році були довідки власників будинку про не проживання від 2004 року.

Вбачається, що 21 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, проте з інших підстав, а саме посилаючись на акти про не проживання, складені мешканцями будинку АДРЕСА_1 , від 05 листопада 2018 року.

Відповідачем ОСОБА_2 у відзиві не заперечується факт його не проживання без поважних причин понад один рік у спірній квартирі, не зазначається щодо створення позивачем перешкод йому у користуванні квартирою та не вказується про взяття ним участі у витратах на утримання спірної квартири. Доказів на спростування викладеного у позовній заяві відповідачем суду не надано та не зазначено у відзиві.

Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а тому вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом підлягає задоволенню.

Позивач також просить визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року ухвалено з інших підстав, ніж ті, на які ОСОБА_1 посилається у своїй позовній заяві від 21 листопада 2018 року.

З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави підлягає 1409 гривень 60 копійок судового збору, по 704 гривні 80 копійок з кожного.

Керуючись ст. 405 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в частині вимог до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: