Справа № 495/1532/19
№ провадження 2/495/1425/2019
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

09 серпня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Ткаченко О.М.,

справа № 495/1532/19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приват банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції в Одеській області, приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ПАТ КБ "Приват банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції в Одеській області, приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 01 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 12976, про стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 116 452 грн 94 коп. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив виконавчий напис від 01.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 12976, вийшовши за межі своїх повноважень та без наявності документів, передбачених Постановою КМУ № 662 від 26.1.2014, не повідомивши належним чином позивача про вчинення вказаного напису.

При цьому головний офіс ПАТ КБ «ПриватБанк» не знаходився в м. Чернігові, так само і позивач - боржник за кредитним договором у вказаному адміністративно-територіальному округу не зареєстрований.

Разом з тим він дійсно у 2011 році уклав з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір та отримав платіжну картку /тілом кредиту приблизно 8 тис. грн./, але стверджує, що повністю розрахувався з банком.

Вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 01.12.2017 року не відповідає вимогам ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості та часу його винесення.

Враховуючи усе вищенаведене, він і звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові, про що надав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутність, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, мотиви своєї незгоди з позовними вимогами виклав у відзиві від 28.05.2019 року, згідно якого вказав, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи позивача є нікчемними, не підкріплені жодними доказами, зокрема боржник не оспорює наявність заборгованості перед Банком або наявності боргу в меншому розмірі, не надає жодних підтверджень виконання своїх обов`язків, тобто не спростовує, ані факту заборгованості перед Банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі.

Відповідач наполягає на безспірності заборгованості, вказуючи, що Банком для вчинення виконавчого напис було надано всі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим КМУ, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором і боржником, а також документи,які підтверджують заборгованість.

Зазначає, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Відповідач також вказав, що Банком було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису первинні документи, оскільки виписки і розрахунки і є первинними документами згідно Переліку типових документів, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 року. Також у своєму письмовому відзиві відповідач наполягав на тому, що певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений, оскільки п. 9.6 Умов та правил надання банківських послуг обумовлювалось, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань.

Посилаючись на ч.2 ст. 530 ЦК України стверджував, що у кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в т.ч. й право на примусове стягнення боргу у будь-який час до тих пір, доки є чинним договір.

За таких обставин відповідач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства, а отже у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, відповідно наданих заяви та відзиву, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що дійсно 01.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 07.02.2011 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017 року, грошових коштів у сумі 116452 грн 94 коп, з урахуванням:

- Заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7909 грн;

- заборгованості за відсотками у розмірі 98 822,37 грн;

- заборгованості з комісії та пені у розмірі 3700 грн;

- заборгованості по штрафам /фіксована частина/ у розмірі 500 грн;

- заборгованості по штрафам /відсоток від суми заборгованості/ у розмірі 5 521 грн, 57 грн.

Також у виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 07.02.2011 року по 31.07.2017 року /л.с.13/.

На підставі заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» № 1827/22-22 від 14.02.2018 року, державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. /л.с.12,15-16/.

Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, та на підставі заяви ОСОБА_2 судом було витребувано у приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис 01.12.2017 року за реєстровим № 12976. /л.с25-42/

Як вбачається з матеріалів наданих документів, вчиненню виконавчого напису нотаріуса передували подання представником ПАТ КБ

«ПриватБанк» заяви до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. № б/н від 21.08.2017 року, подання кредитного договору у вигляді анкети-заяви ОСОБА_1 від 07.02.2011 року, також надання розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.02.2011 року, станом на 31.07.2017 року.

З наведеного вище розрахунку вбачається, що остання сплата боржником суми заборгованості за наданим кредитом № б/н від 07.02.2011 року відбулась 12.06.2014 року у розмірі 77,79 грн.

Разом з тим, матеріали справи містять письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, що надіслано Банком на адресу ОСОБА_1 17.08.2017 року. /л.с.35-36/.

Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, боржником заперечується факт існування вказаної заборгованості.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості.

Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безпірності заборгованості, що не було доведено належним чином в судовому порядку, суд звертає увагу і на постанову апеляційного суду Запорізької області від 30.05.2018 року у справі № 320/9050/17, що приєднана самим відповідачем до його письмового відзиву в якості обґрунтування його заперечень.

Так, у вказаній постанові суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків:

Згідно із ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України, строк позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання, до нового строку не зараховується.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Виходячи з правового висновку суду з аналогічного питання із застосуванням вказаних норм до виниклих у даній справі правовідносин слід вказати, що згідно копії виписки з рахунку боржника, доданої до матеріалів справи ( л. с. 29-34), позивач сплачував заборгованість за договором до 12.06.2014 року, а після цієї дати перестав виконувати свої обов`язки за договором.

З урахуванням вищевикладеного, перебіг строку позовної давності починається серпня 2014 року, тобто з дати, коли не був внесений черговий щомісячний платіж за кредитом.

Однак, суд погоджується з доводами відповідача про те, що строки, передбачені ст. 88 ЗУ ЗУ «Про нотаріат» за своєю правовою природою не є позовною давністю, вчинення виконавчого напису є позасудовим способом захисту цивільних прав.

Разом з тим, відповідачем невірно розуміється настання саме строку вимоги, що у сенсі розуміння ст 88 ЗУ «Про нотаріат» є обов`язковою умовою часу для можливості вчинення виконавчого напису .

Згідно умов кредитного договору, що розміщуються на офіційному сайті Приватбанку, а саме п. 4.5, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Пунктом.7.4. Кредитного договору передбачено, що у разі настання обставин, визначених п.п.3.2.3,4.4,4.5,5.4 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами а перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою для вчинення виконавчого напису нотаріуса є обмеження часу до 3 років з моменту виникнення права вимоги, слід вважати, що строк виникнення права вимоги на момент вчинення оспорюваного напису вже було пропущено, отже нотаріус безпідставно виніс виконавчий напис.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

З урахуванням вищевикладеного, а саме того, що ані відповідачем, ані третіми особами, зокрема приватним нотаріусом Завалієвим А.А. не було доведено правомірності вчинення оспорюваного виконавчого напису від 01.12.2017 року, оскільки в судовому засіданні не знайшло підтвердження безпірності заборгованості та виконання обов`язкової умови щодо обмеження часу його вчинення, що визначений законодавцем у період до трьох років з моменту виникнення права вимоги, суд приходить до висновку про порушення процедури вчинення вказаної нотаріальної дії, та у зв`язку з цим обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приват банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції в Одеській області, приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приват банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції в Одеській області, приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 01 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 12976, про стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 116 452 грн. 94 коп. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ПАТ КБ «Приват банк», , МФО 305299, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Грушевського, 1 Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Білгород - Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції в Одеській області, що знаходиться за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Миколаївська, 30.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович, адреса: 14000, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 16.

Повний текст рішення складений 12 серпня 2019 року.

Суддя: