Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

05 червня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Войтенко Т. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Лисюк О. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка ОСОБА_1 та її два сини є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Син позивачки - третя особа по справі ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 . Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідач по справі.

Вказує, що подружжя після одруження весь час проживало у квартирі АДРЕСА_2 , однак дитина разом з батьком та матір`ю були зареєстровані у спірній квартирі АДРЕСА_1 .

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано у 2011 році. З часу розірвання шлюбу невістка та дитина у квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Пояснила суду, що після розірвання шлюбу з її сином, невістка у позасудовому порядку знялася з реєстрації, онук залишився бути зареєстрованим у квартирі.

На даний час реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивачку можливості оформити субсидію, адже відповідні органи вимагають надання документів про доходи онука. Зважаючи на те, що онук ніколи не проживав у квартирі та його реєстрація носить формальний характер, просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом.

Треті особи по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд задовольнити позовні вимоги, пояснивши, що онук останній раз відвідував бабусю орієнтовно півтора роки тому. При цьому, відповідач ніколи не проживав у спірній квартирі, адже його місцем проживання була квартира матері по АДРЕСА_3 .

Відповідачі у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили.

Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову у зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка та треті особи є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 11.11.1998 року та копією Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.7 зворот, 11).

Відповідач по справі є сином ОСОБА_2 та онуком позивачки.

За твердженням позивачки, реєстрація відповідача у спірній квартирі на даний час носить формальний характер, оскільки відповідач у квартирі ніколи не проживав та з народження проживав у квартирі АДРЕСА_2 .

На даний час реєстрація відповідача у квартирі позивачки порушує її право власності, позивачка несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та квартплаті, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК та ЖК України.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Стаття 405 ЦК України передбачає право користування житлом членами сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, відповідно до Акту, складеного 20.04.2015 року, відповідач ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_2 у квартирі не проживають.

Листами Подільського УП ГУ НП у м.Києві від 29 травня та 23 червня 2018 доведено, що сусіди позивачки підтвердили, що ОСОБА_6 у спірній квартирі не проживає (а.с.15,16).

Надані позивачкою докази суд вважає достатніми та належними для того, щоб зробити висновок про непроживання ОСОБА_7 у спірній квартирі впродовж тривалого часу, а відтак і про втрату ним права користування квартирою, яка належить на праві власності його бабусі, батьку та дядьку. При цьому суд враховує ту обставину, що на момент постановлення судового рішення, відповідач досяг повноліття та мав можливість самостійно реалізувати своє право проживання у квартирі.

Доказів про те, що відповідач звертався до компетентних органів про не вчинення щодо нього дій про зняття його з реєстрації, а бо ж доказів про те, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні квартирою, суду не надано.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вбачає підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2019 року.

Суддя Т. В. Войтенко