Справа № 308/2327/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Тхір О.А.,

з участю секретаря Химинець О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини разом з позивачем, у разі неявки в судове засідання позивача, провести розгляд справи за її відсутності за правилами спрощеного провадження.

В обґрунтування позову зазначила, що 26 листопада 2011 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 530.Зазначає, що за час спільного проживання у народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, стверджує, що спільне життя у позивача з колишнім чоловіком не склалося, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги та любові, крім того вони люди різних характерів та поглядів на життя, та на даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, в зв`язку з чим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 січня 2019 року у цивільній справі № 308/11548/18, шлюб між ними розірвано. Зауважує, що після припинення шлюбних відносин спільний син сторін залишився проживати з позивачем, у зв`язку з чим її власними зусиллями забезпечується духовний, фізичний розвиток, матеріальний стан та турбота. Зазначає, що усі питання щодо виховання та матеріальної підтримки сина вона змушена вирішувати самостійно, а також з допомогою своїх рідних та батьків. В зв`язку з наведеним, вважає за необхідне визначити місце проживання сина ОСОБА_3 разом з нею, тому звернулась до суду із зазначеними позовними вимогами.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2019 року від 06.05.2019 року, у справі закінчено підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду. В підготовчому судовому засіданні брав участь представник позивача та відповідача ОСОБА_2 , який повідомив, що відзиву на позовну заяву не подавав, визнав, що син на даний час проживає з мітір`ю, та зауважив, що на даний час вирішуються і інші спори щодо способу участі батька у вихованні сина, та не заперечував щодо позовних вимог.

В судове засіданні учасники, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, позивач в позовній заяві просить справу розглядати без її участі.

Відповідач в судове засіданні не з`явився. Про дату судового розгляду повідомлений належним чином, будь-яких заяв та клопотань в судове засідання не подав.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява останнього про можливість розгляду справи без його участі, в якій також зазначив, що позовні вимоги позивача підтримує в межах поданого висновку органу опіки та піклування. В матеріалах справи міститься висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання дитини з матір`ю.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо його належним чином повідомлено, не перешкоджає розгляду справи по суті. Обставин за яких неможливо вирішити даний спір, передбачених ст. 223 ЦПК України, без участі сторін або інших учасників судом не встановлено.

Враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином, повторно не з`явилися до суду без повідомлення причин, не подав відзив на позовну заяву, тому суд, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд доходить висновку, що позовну заяву слід задовольнити.

Судом встановлено, що 26 листопада 2011 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 530.

За час спільного проживання у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 13.08.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №949.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 січня 2019 року у цивільній справі № 308/11548/18, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, прізвище позивача змінено на « ОСОБА_1 ».

Після припинення шлюбних відносин спільний син сторін залишився проживати з позивачем.

Зазначене не заперечувалось сторонами у справі та повністю підтверджується наданими представником позивача та органом опіки та піклування доказами.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 14.03.2019 року № 131/23-35, рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи спір, суд враховує наступні вимоги закону.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, за відсутності доказів протилежного, що під час спільного проживання сторін по справі, як мати, так і батько, піклувались про свого малолітнього сина, придбаваючи речі та продукти харчування, здійснювали оплату послуг та турбувались про здоров`я дитини, а також виконували всі інші батьківські обов`язки.

Разом з тим, встановлено з матеріалів справи, і не заперечувалось відповідачем, що після того, як сторони почали проживати окремо, малолітня дитина залишилась проживати та на даний час проживає з матір`ю та нею створені всі умови для проживання сина, вона здійснює опіку над дитиною, доглядає сина, та піклується про його здоров`я.

Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, виходячи із їх належності, достовірності та достатності у взаємозв`язку, доходить висновку про те, що на даний час визначити місце проживання дитини необхідно, виходячи з її віку, фактичного місця знаходження на час розгляду справи та потреб у повсякденному житті, враховуючи якнайкращі інтереси дитини при цьому. Зокрема, суд враховує те, що дитина з часу окремого проживання батьків постійно проживає з матір`ю, яка має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, про що свідчить висновок органу опіки та піклування, наданий суду.

Крім того, відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.

Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки, батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача. Визначення місця проживання дитини не тотожне поняттю позбавлення батьківських прав.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, їх матеріальний стан, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на вік дитини - місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід визначити з матір`ю ОСОБА_1 - позивачем у даній справі, що буде відповідати на даному етапі якнайкращим інтересам малолітньої дитини.

Однак, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні сина є важливою, та, останніми, як батьками малолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання сина.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини та враховуючи інтереси та вік дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити, визначивши місце проживання дитини з його матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 110, 112, 150, 157, 160, 161, 162, 180-182 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А.Тхір