Номер провадження: 22-ц/813/3856/19
Номер справи місцевого суду: 2-3263/11
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Реви Дмитра Сергійовича на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 27 грудня 2017 року про видачу дубліката виконавчого документа у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2011 року представник АТ „Райффайзен Банк Аваль" звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 31 січня 2012 року цивільну справу за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль», за участю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І. про визнання недійсними договорів та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» про розірвання кредитного договору об`єднано в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2013 року відмовлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» у задоволенні вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за безпідставністю позовних вимог.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» про розірвання кредитного договору за безпідставністю позовних вимог.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладеного 24 березня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. за реєстровим номером №2208.

В іншій частині відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2013 року змінено й ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 143,23 доларів США, штраф за прострочення відсотків за кредитом в розмірі 9 447,45 грн. та судові витрати в розмірі 1820 грн. В решті позову відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль», за участю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І., Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР про визнання недійсними договорів відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

12 грудня 2017 року, через поштове відділення, до суду першої інстанції звернувся представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою про видачу дубліката виконавчого документа від 05.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 47143,33 доларів США, штрафу за прострочення відсотків за кредитом у розмірі 9 447,45 грн. та судових витрат у розмірі 1820 грн., посилаючись на втрату виконавчого листа.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 27 грудня 2017 року заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» задоволено та видано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» дублікат виконавчого листа № 2-3263/11 від 05 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47143,33 доларів США, штраф за прострочення відсотків за кредитом у розмірі 9 447,45 грн. та судових витрат у розмірі 1820 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19 червня 2018 року внесено виправлення в мотивувальну частину ухвали Київського районного суду м.Одеси від 27 грудня 2017 року та зазначено дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві - 02 грудня 2015 року.

Не погоджуючись з ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 27 грудня 2017 року про видачу дубліката виконавчого документу, представник ОСОБА_1 - адвокат Рева Дмитро Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати зазначену ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Представники ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Задовольняючи заяву представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції виходив з обгрунтованості заяви та її доведеності.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та заснований на законі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раййфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 143,23 доларів США, штраф за прострочення відсотків за кредитом у розмірі 9 447,45 грн. та судові витрати у розмірі 1820 грн..

Рішення набрало законної сили 05.12.2013 року.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент набрання законної сили рішенням суду, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив один рік.

Згідно із частиною другою п.1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред"явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що 05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року втратив чинність (крім статті 4).

Статтею 22 минулої редакції Закону України «Про виконавче провадження», встановлюється річний строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Однак пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII «Про виконавче провадження»: строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, виданих до 05.10.2016 р. збільшено і тепер вони пред`являються в строки встановлені цим законом, тобто в продовж 3 років.

05 жовтня 2016 року набрали чинності Закон України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII, відповідно до пункту 1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи пред`являються до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Цивільного Кодексу України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі № 3-рп/2001 зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі № 3-рп/2001, встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, положення Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в частині строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначених у ч. 1 ст. 12 цього Закону, в аспекті положень пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, розповсюджуються виключно на виконавчі документи видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності, оскільки застосування поняття «набрання чинності законом» у спірних правовідносинах не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невід`ємно пов`язуватись із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотримуванні принципу незворотності дії законів у часі (Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 р. у справі № 820/6376/16).

Окремо необхідно вказати, що поширення дії норм відповідного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа, а зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання (ніж той який визначений законом) не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом (постанова Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-711цс15).

А отже, за пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, поширення дії норм Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2014 року № 114-3-0-00/6-5156 представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ про відкриття виконавчого провадження (том 3, а.с.08).

05.10.2017 року від представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до Другого Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області надійшла заява про рух виконавчого провадження (том 3, а.с.09).

15.11.2017 року на адресу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла відповідь, відповідно до якої Другий Приморський ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області повідомив, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 45326614 по виконанню виконавчого листа № 2-3263/11, виданого Київським районним судом м.Одеси 29 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі ООД АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів у розмірі 621 772,27 гривень. 02.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі ст..47 п.5 ЗУ «Про виконавче провадження» та виконавчий лист разом з постановою державного виконавця направлено на адресу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» простою кореспонденцією (том 3, а.с.10).

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався 02.12.2015 року, тобто з дня винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

У такому разі, строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлюється з дня його повернення та у відповідності до редакції Закону «Про виконавче провадженя», що діяла на той час, становив 1 рік і мав закінчуватися 02.12.2016 року. Але, враховуючи, що час строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (з 03.12.2015 року до 02.12.2016 року) був прийнятий та вступив в законну силу Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», строк пред`явленя виконавчого листа до виконання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» в розумінні пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» може бути пред`явлений протягом трьох років, тобто до 02.12.2018 року.

Разом з тим, звертаючись 12.12.2017 року із заявою про видачу дубліката виконавчого документа, представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначає, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу та оригінал виконавчого документу на адресу банку не надходили.

Не містять таких відомостей (про отримання банком оригіналу виконавчого документу) і матеріали справи та відстежити таку інформацію також неможливо, оскільки поштова кореспонденція надсилалася державним виконавцем простою кореспонденцією.

Проте з урахуванням наведеного вище, стягувач звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого документа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд має право видати дублікат виконавчого документу.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про задоволення заяви стягувача про видачу дубліката виконавчого листа.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність постановленої ухвали, зведені до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав правильну оцінку, та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні обгрунтованої заяви стягувача, узв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Реви Дмитра Сергійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 27 грудня 2017 року про видачу дубліката виконавчого документа - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вероховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений: 05.09.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова