Справа № 500/339/17
Провадження № 2/500/814/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Нікітіної Ю.П.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарова Оксана Степанівна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_6 1945 року народження на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончаровою О.С. 16 листопада 2012 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3505.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїлі Одеської області помер батько позивача ОСОБА_6 у віці 71 рік. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

16.11.2012 року ОСОБА_6 склав заповіт на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Горнчаровою О.С. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3505. Проте на час складення заповіту ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. А саме, ОСОБА_6 був психічно хворою людиною, він почав лікувати ще з 1990 року в стаціонарі у психіатричному відділенні Центральної районної лікарні м. Ізмаїла та його лікування в стаціонарному відділенні ставало дедалі частішим, а саме він проходив стаціонарне лікування в психіатричному відділенні Центральної районної лікарні м. Ізмаїл в 1994 р., 1995 р., 1999 р., 2000 р., 2001 р. та 2009 р. Відповідно до історії хвороби № 5477 ОСОБА_6 був доставлений до психіатричного відділення Ізмаїльської міської лікарні № 1 де пройшов курс лікування, виписаний 23.10.2012 року, лікування ОСОБА_6 проводилося також в 2013 р. та 2016 р. Психічне захворювання могло вплинути на усвідомлення значення своїх дій та можливості керувати ними.

Також, як зазначено позивачем в позові, з батьком в них були добрі стосунки, позивач піклувався про нього та допомагав йому, а тому у спадкодавця не було підстав для заповіту лише на відповідачів. Більш того, згідно висновку судово - психіатричної експертизи № 507 від 07.12.2018 року, на час укладення заповіту від 16.11.2012 року, на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. 16 листопада 2012 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3505, ОСОБА_6 , 1945 року народження, страждав на стійке хронічне психічне захворювання - «Шизофренія параноїдна безперервний тип перебігу з стабільним вираженням змішаним дефектом», у зв`язку із чим, абсолютно не міг усвідомлювати значення своїх дій, давати їм належну оцінку та керувати ними. Внаслідок чого, оспорюваний заповіт є недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у спадкодавця ОСОБА_6 дійсно були вади із психічним здоров`ям, проте в цілому він був адекватною людиною, розумів значення своїх дій та міг ними керувати. В період складання заповіту спадкодавець в психіатричному відділенні не знаходився взагалі, а хворів гіпертонічною хворобою, яка не є психічним розладом, а захворюванням сердцевосудинної системи. Позивач на протязі 20 років не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 та догляду за ним не здійснював. Всі витрати на поховання спадкодавця здійснювала ОСОБА_3 Тому, оспорюваний заповіт був складений згідно вимог законодавства та немає жодних законодавчих підстав для визнання його недійсним.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову, а також повністю підтримує заперечення відповідача ОСОБА_3 долучені до матеріалів справи.

Третя особа - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарова О.С. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за її відсутності на адресу суду не направляла.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_6 та всю його родину знала добре, оскільки проживає по сусідству. ОСОБА_6 хворів психічним захворюванням, проте, що спадкодавець хворів також розповідала його дружина. В період з 2011 року по 2013 рік спадкодавець ОСОБА_6 проходив лікування в психіатричній лікарні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що спадкодавця ОСОБА_6 та позивача по справі знає добре, оскільки проживає в другій половині спадкового будинку та її чоловік і спадкодавець були рідними братами. Спадкодавець ОСОБА_6 хворів на психічне захворювання, він дуже добре відносився до позивача ОСОБА_1 та дуже його любив. Приблизно в 2012 році у спадкодавця ОСОБА_6 був інсульт. Також, спадкодавець хворів на психіатричне захворювання та проходив лікування в психіатричній лікарні, а тому погано розумів значення своїх дій.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що родину позивача та особисто спадкодавця ОСОБА_6 знає добре, оскільки проживає з ними по сусідству. ОСОБА_6 дуже любив свого сина ОСОБА_1 . У вересні 2012 року ОСОБА_6 розповідав що його заставляють написати заповіт на відповідачів. ОСОБА_6 періодично проходив лікування в психіатричному відділенні та він завжди був в пригніченому стані.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарова Оксана Степанівна про визнання заповіту недійсним підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 належала частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 26.06.1973 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстрі за № 2 - 4224 від 09.08.1973 року та договору купівлі - продажу від 09.12.1977 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.01.1978 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-5593.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.01.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якої входить частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до заповіту від 16.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3505, ОСОБА_6 повністю усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, в тому числі повністю усю належну йому частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заповів дружині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та своїй дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рівних частках кожному.

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

До осіб, які мають право на обов`язкову частку незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_6 відповідно до ст. 1241 ЦК України немає.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_5 на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6 , що підтверджено записом в будинковій книзі на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3 у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 23.01.2017 року, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_6 , оскільки є його рідним сином, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.10.1974 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу УРСР та у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 20.04.2017 року.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту від 16.11.2012 року судом за клопотання позивача ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2018 року була призначена судово - психіатричну експертиза.

Згідно висновку судово - психіатричних експертів за № 507 від 07.12.2018 року складеного відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час укладення заповіту від 16.11.2012 року на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який був складений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С., 16 листопада 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 3505 ОСОБА_6 , 1945 року народження, страждав на стійке хронічне психічне захворювання - «Шизофренія параноїдна безперервний тип перебігу з стабільним вираженим змішаним дефектом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F20.02 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 - го перегляду), у зв`язку з чим абсолютного не міг усвідомлювати значення своїх дій, давати їм належну оцінку та керувати ними.

Враховуючи покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд не вбачає підстав не брати до уваги як належний доказ висновок судово-психіатричних експертів щодо психічного стану заповідача на час складання заповіту від 16.11.2012 року.

На підставі викладеного, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи були доведені обставини, на які позивач посилався в обґрунтування свого позову, а тому позовні вимоги позивача про визнання заповіту від 16.11.2012 року недійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і таким чином необхідно визнати недійсним заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_6 , 1945 року народження на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. від 16.11.2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 3505.

В свою чергу, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, судом приймається до уваги заява позивача ОСОБА_1 з клопотанням не стягувати з відповідачів судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 09.01.2001 року, РНОКПП - НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Сахновщинським РВ УМВС України в Харківській області від 22.07.1998 року, РНОКПП - НОМЕР_6 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 15.07.1997 року, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарова Оксана Степанівна (місце знаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_6 , 1945 року народження на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. від 16.11.2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 3505.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.08.2019 року.

Суддя: О.О.Бурнусус