Справа № 431/3555/19
Провадження № 22-ц/810/598/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів - Єрмакова Ю.В., Яреська А.В.

за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області (суддя Колядов В.Ю.)

від 19 червня 2019 року

у справі про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Колумб»

відповідач 2 - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»

третя особа - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 19 червня 2019 року забезпечено позов ОСОБА_1 , поданий до Старобільського районного суду 19 червня 2019 року, шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Луганській області в межах виконавчого провадження № 49831946 вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до відчуження автомобіля марки Nissan Qashgai, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СП «Колумб».

В апеляційній скарзі відповідач Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зокрема, зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки, забезпечуючи позов, суд зобов`язаний був застосувати зустрічне забезпечення. Крім того, суд зобов`язаний був надати оцінку тим обставинам, що автомобіль знаходився у розшуку, оголошеному державним виконавцем. А після виявлення та арешту 04 квітня 2016 року автомобіль був переданий на відповідальне зберігання позивачу, який з вказаного часу не звертався до суду за захистом порушеного права. Також, на думку скаржника, забезпеченням позову суд фактично позбавив Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» шляхів виконання рішення суду про стягнення заборгованості з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Колумб» за рахунок належного боржнику майна, що призведе до негативних наслідків для стягувача та держави.

В судове засідання учасники справи не з`явились, що відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Вдповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Колумб», який має зареєстровану юридичну адресуна тимчасово окупованій території Луганської області (м.Луганськ) та не має офіційної електронної адреси, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений згідно з порядком, визначеним статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до частин першої-сьомої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України шляхом вручення копії ухвали про призначення справи до розгляду та судової повістки на юридичну адресу, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до частин першої-сьомої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України шляхом надіслання копії ухвали про призначення справи до розгляду та судової повістки на адресу, яка зазначена ним, як адреса для листування. Однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою про невручення по закінченню терміну зберігання. Однак, апеляційний суд вважає, що повернення судової повістки з вказаної підстави не перешкоджає розгляду справи з наступних підстав.

Статтею 44 Цивільного процесуального кодексу України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні в справі «Каракуця проти України`Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Невжиття позивачем заходів для отримання судової повістки за адресою, яку він сам вказав, як адресу для листування, неповідомлення про засоби електронного або телефонного зв`язку, не можуть бути підставою для відкладення розгляду справи з огляду на те, що це призведе до безпідставного порушення строку апеляційного розгляду справи, який спливає 27 серпня 2019 року, а також до порушення права скаржника на розгляд його апеляційної скарги в розумні строки.

Перевіривши законність й обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Отже, застосований судом спосіб забезпечення позову прямо передбачений законом.

Відповідно до частини третьої статті 152 Цивільного процесуального кодексу України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який він просив застосувати, змісту вимог та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

По даній справі предметом спору є автомобіль, який під час виконання примусових виконавчих дій може бути реалізований до розгляду справи по суті.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що заявлений позивачем та застосований судом спосіб забезпечення позову, шляхом заборони в межах виконавчого провадження вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до відчуження автомобіля, є адекватним способом захисту можливих порушень майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, з огляду на те, що арештований автомобіль є спірним майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не застосовано зустрічне забезпечення, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За змістом статті 154 Цивільного процесуального кодексу України застосування зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, крім випадків, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

По даній справі позивач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання на території України, а крім того, вжитий судом спосіб забезпечення позову виключає можливість завдання збитків відповідачу, оскільки на спірний автомобіль накладено арешт державним виконавцем, тобто вжито заходів, які унеможливлюють вивезення позивачем або будь-якою іншою особою автомобіля на територію України або на тимчасово окуповану територію України.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не з`ясував та не врахував всі обставини, які виникли під час здійснення виконавчого провадження, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Також не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про можливе настання негативних наслідків для Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, оскільки застосована судом заборона має тимчасовий характер, а накладення заборони в частині тільки одного виду майна, не зупиняє проведення примусових виконавчих дій щодо іншого майна боржника.

З вказаних вище підстав апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 388-391 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення, а ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 19 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови.

Головуючий Н.М.Авалян

Судді Ю.В.Єрмаков

А.В.Яресько