Справа № 442/5841/18 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1027/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2019 року в складі судді Кучаковського Ю.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

встановила:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, просила стягнути з відповідача на свою користь 2/3 частини вартості понесених нею додаткових витрат на розвиток та лікування неповнолітнього сина з 07.10.2007 року по 22.06.2018 року у розмірі 58749,19 грн.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 12.01.2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2011 року розірвано.

До офіційної реєстрації шлюбу у 2000 році народився син, який по сьогоднішній день проживає разом із позивачкою, перебуває на її вихованні та утриманні. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 27.11.2007 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку/доходу. 16.07.2009 року рішенням цього ж суду, залишеному без змін ухвалами колегії суддів апеляційного і касаційного судів, розмір аліментів було змінено в сторону збільшення до 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу). 18.01.2013 року рішенням суду 1-ої інстанції Монкада Валенсія Іспанія, Лисовича В. зобов`язано здійснити оплату сум, які він винен як аліменти згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 16.07.2009 року, яке він не виконав і досі, хоча борг перед дитиною визнає.

Зазначає, що додаткові витрати, які вона понесла для успішного розвитку сина з 07.10.2007 по 22.06.2018 (досягнення повноліття), складаються: з оплати навчання в Дрогобицькій гімназії: 125,00 грн; оплати навчання у музичній школі по класу „гітара" - 2118,00 грн; оплати занять у секції кікбоксінгу, тренер ОСОБА_6 - 436,00 грн; оплати навчання в медичному коледжі „Монада" - 44 797,50 грн; оплати курсів підготовки масажиста - 2 000,00 грн; з оплати пробного зовнішнього незалежного оцінювання - 258,00 грн; оплати вартості девайсів, необхідних для розвитку здібностей сина до інформаційних технологій; -24 980,00 грн; оплати витрат, пов`язаних з лікуванням - 6 183, 15 грн; оплати витрат, пов`язаних з оздоровленням - 697,87 грн; оплати витрат з навчання в автошколі - 4 271,00 грн; оплати витрат на виготовлення біометричного закордонного паспорта - 557,32 грн; оплати апостилю на атестат і додаток - 950,00 грн; оплати перекладу апостильованих документів на польську мову - 749,94 грн. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 26490 (двадцять шість тисяч чотириста дев`яносто) грн. 33 к.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 к. судового збору в дохід спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , вважає, що оскаржуване рішення не повністю відповідає нормам чинного законодавства, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі заначає, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача частини витрат, понесених на оздоровлення сина в санаторії «Здравниця» у Криму у 2012 році, які складаються із вартості квитків та величини благодійного внеску.

Вважає, що витрати на навчання у гімназії відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, оскільки вступ відбувається на конкурсній основі із складанням іспитів.

Не погоджується з висновком суду про те, що витрати на навчання у музичній школі відносяться до загального розвитку дитини і не є обовязковим, а добровільним волевиявленням матері.

Звертаючись з позовними вимогами зазначала про статус потерпілого у сина в кримінальному провадженні, попередня правова кваліфікація злісне ухилення від сплати аліментів.

Несплата аліментів та сплата таких в розмірі меншому ніж визначено судом, не покривало необхідних щоденних витрат, які лягли виключно на позивача.

Покликається на те, що витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрати, що здійснюються у звичайному житті дитини та викликані особливим обставинами.

Стверджує, що відповідач умисно не виконує рішення про сплату аліментів впродовж 12 років, хоч і має для цього усі можливості, використовуючи своє перебування у країні, з якою Україна не має підписаної угоди про співпрацю в цивільних справах, що унеможливлює застосування до нього заходів впливу зі сторони ДВС.

Розрив меніску, остеоепіфізеоліз дистального кінця стегнової кістки, епіфізеоліз плечової кістки, унеможливили носіння сином важкого наплічника з підручниками та були причиною купівлі відповідних девайсів (електронної книжки, ноутбука, планшета) на суму 8116 грн.

Вважає, що довела на основі належних доказів, що усі здійснені нею витрати до синового повноліття були спрямовані виключно на розвиток його здібностей.

В апеляційній скарзі заначає, що жодних доказів про те, що відповідач переніс інфаркт, утримує двох непрацездатних батьків в матеріалах справи немає.

При цьому, батьки відповідача частково погасили заборгованість по аліментах, чим самостійно спростували відповідні доводи відповідача.

Покликається на відповідну судову практику.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відповідні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що апелянт ОСОБА_1 оскаржує рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2019 року виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів за правила ст. 367 ЦПК України, рішення в іншій частині не перевіряє.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що витрати на проходження курсів підготовки массажиста, на навчання в медичному коледжі „Монада" є додатковими витратами на утримання дитини, оскільки вони спрямовані на розвиток особливих здібностей дитини та призвели в кінцевому результаті до того, що ОСОБА_7 став студентом Сілезького медичного університету бюджетної форми навчання, вигравши конкурс на одне з двох бюджетних місць.

Також, суд стягнув витрати на лікування ОСОБА_7 , оскільки він потребував регулярного лікування: мав респіраторний алергоз, бронхіальну астму, хронічний тонзиліт та інші захворювання, які потребують додаткових витрат на утримання дитини.

Таким чином, врахувавши необхідність у додаткових витратах на дитину, яка викликана особливими обставинами, а саме станом здоров`я дитини та розвитком особливих здібностей дитини та те, що законом обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків, матеріальне становище сторін, те, що на утриманні у відповідача знаходяться двоє непрацездатних батьків, суд прийшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості додаткових витрат в сумі 26 490 грн. 33 к., які складають 1/2 частину від додаткових витрат на лікування дитини та розвиток її особливих здібностей.

Суд також зазначив, що відповідно до ст. 20 СК України позовна давність до вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не застосовується.

При цьому, витрати на навчання у гімназії, оплата пробного зовнішнього незалежного оцінювання, витрати на квитки, на виготовлення біометричного паспорта, витрати на апостиль на атестат і додаток, переклад апостильованих документів на польську мову, суд не відніс до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Відвідування музичної школи, секції з кікбоксингу, навчання в автошколі, у гімназії, оплата пробного зовнішнього незалежного оцінювання, в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, як і те, що куплені девайси були спрямовані на розвиток особливих здібностей сина сторін, а не для загального розвитку дитини та були придбані саме для ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 19).

Відповідно до Довідки відділу реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 22.04.2008 року, на підставі заяви про визнання батьківства за № 02 від 18.01.2006 внесено зміни щодо батька ОСОБА_9 , змінено прізвище, ім`я та по-батькові, а саме: змінено батька з ОСОБА_10 на ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 17).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 11 (т. 1 а. с. 20-21).

Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні від 20.09.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 18, 166).

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_1 свої доводи зводила до того, що їх спільний з відповідачем син з часу народження проживає з нею та перебуває виключно на її утриманні, вважає, що маючи відповідний дохід відповідач має змогу оплатити більшу частину додаткових витрат пов`язаних із розвитком здібностей їхнього сина, долучила докази ухилення відповідача від сплати аліментів (т. 1 а. с. 22-23, 27-29).

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України можна дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини, за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

З матеріалів справи беззаперечно вбачається, що ОСОБА_4 , як батько ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є платником аліментів на утримання дитини, яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Оскільки між сторонами протягом тривалого часу склалися конфліктні, напружені відносини, що унеможливило безспірне вирішення між ними питання прийняття участі батька у додаткових витратах, наявні підстави для судового вирішення спірних правовідносин з метою реалізації батьківських обов`язків відповідача у таких.

Як роз`яснено у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом доказування у справах даної категорії є особливі обставини (розвиток здібностей дитини, її хвороба, тощо) та як наслідок додаткові грошові витрати на дитину, які несе один із батьків, а також розмір таких.

Відтак, доводи позовної заяви та дублювання таких в апеляційній скарзі стосовно способу життя відповідача за межами України, його заборгованість по сплаті аліментів, фінансові можливості, байдужість до виховання та розвитку сина не є ключовими у спірних правовідносинах, оскільки не можуть підтвердити чи спростувати особливих обставин розвитку здібностей дитини чи її хвороби, а також затрачених у зв`язку цим відповідних коштів.

Якщо це витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини.

Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

Позивач ОСОБА_1 , зокрема, просила стягнути додаткові витрати на навчання у гімназії, оплату витрат на квитки, на виготовлення біометричного паспорта, витрати на апостиль на атестат і додаток, переклад апостильованих документів на польську мову, відвідування музичної школи, секції з кікбоксингу, навчання в автошколі, у гімназії, оплата пробного зовнішнього незалежного оцінювання, купівлю відповідних девайсів.

В свою чергу, такі витрати не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами, а є основними витратами, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком про те, що позивач не довела, що куплені нею девайси були спрямовані на розвиток особливих здібностей сина сторін, а не для загального розвитку дитини, оскільки доказів існування у сина відповідних здібностей у ІТ технологіях, суду не надано.

Купівля відповідної техніки для заміни підручників, як зазначила сама позивач, за відсутності лікарських рекомендацій щодо відповідних протипоказів фізичного здоров`я, не може вважатись розвитком особливих здібностей.

Разом з цим, колегія суддів констатує, що належні у справі докази є беззаперечним свідченням того, що досягнення сина сторін з часу його дитинства є очевидними та високими у відповідних напрямках діяльності та розвитку, однак стягнення затрачених у зв`язку з цим частини коштів з відповідача не ґрунтується на нормах ст. 185 СК України.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 частково довела наявність додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами - навчання в медичному коледжі „Монада" та на лікування ОСОБА_7 , колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення таких витрат у розмірі 1/2 від суми визначеної позивачем, що відповідатиме роз`ясненням наданим у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», нормам матеріального права та принципу за яким двоє батьків в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 серпня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк