Справа № 303/2444/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Боднар Наталія Петрівна на рішення Мукачівського міськрайонного суду ухваленого 21 травня 2019 року головуючим суддею Кость В.В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що 30.08.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованості на суму 11903,23 грн., яку і просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21 травня 2019 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Боднар Н.П. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд розглянув справу до закінчення строку на подання ним відзиву, чим позбавив його можливості надати письмовий відзив на позовну заяву. Вказує, що банком пропущено строки позовної давності. Зокрема йому надано платіжну картку з терміном дії до 2014 року, а банк звернувся до позову весною 2019 року. Також посилається на те, що заборгованість по тілу кредиту становить суму 441,86 грн., а все інше це неустойка, яка значно перевищує борг, а отже така підлягає зменшенню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Встановлено, що 30 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк)» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до нього ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Свою згоду з Умовами та Правилами, а також Тарифами ОСОБА_1 висловив у своїй заяві, яку власноручно підписав (а.с.8).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.5-7) станом на 31.03.2019 р. за ОСОБА_1 рахується заборгованість по даному кредитному договору у розмірі 11 903,23 грн., яка складається з: 441,86 заборгованість за тілом кредиту; 7618,36 грн. пеня за прострочене зобов`язання; 2800 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована складова); 543,01 грн. (штраф процентна складова). Правильність такого розрахунку апелянтом не оспорюється.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів з огляд на таке.

Апеляційний суд констатує, що ОСОБА_1 не оспорює факт отримання кредитних коштів та укладення кредитного договору на умовах вказаних позивачем у позовній заяві разом з додатками.

Доводами апеляційної скарги фактично є посилання на пропуск строків позовної давності та необхідність застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України.

З приводу посилання апелянта на пропуск строків позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як зазначено в п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг (які є невід`ємною частиною договору) термін позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років (а.с.16 на звороті).

Тобто, сторони у письмовій формі домовились про збільшення в даному кредитному договору строків позовної давності до 50 років, а тому посилання апелянта на пропуск банком трирічного строку позовної давності є недоречним та помилковим.

Та не дивлячись на це заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку збитки банку складаються із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 441,86 грн. А вся інша частина заборгованості в розмірі 11461,37 (7618,36 + 2800 + 500 + 543,01) є неустойкою, що складається з нарахованих штрафів та пені.

Матеріали справи не містять доказів того, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язання, позивач зазнав суттєвих збитків. А ті доходи, які б отримав позивач при належному виконанні відповідачем свого зобов`язання за звичайних обставин не могли б досягнути такого розміру в якому нараховано пеню.

Зазначене порушення зобов`язання не несе для позивача негативних наслідків. А надмірне нарахування позивачем відповідачу неустойки, перешкоджає останньому виконати свої зобов`язання належним чином.

Дані обставини в їх сукупності з урахуванням засадах добросовісності, розумності та справедливості дають підставу апеляційному суду дійти до думки, що в спірних правовідносинах, наведені вище обставини відповідають інтересам сторін, які вказують на необхідність часткового зменшення розміру надмірної пені до суми - 450,00 грн., виходячи з розміру заборгованості по тілу кредиту, що є також, значною сумою. Зменшення пені до зазначеної суми не призведе до негативних наслідків для Банку.

Та за цих обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі на загальну суму 891,86 грн., яка складається з 441,86 грн. заборгованості по тілу кредиту та 450,00 грн. нарахованої, пені.

Вказане є підставою для зміни рішення суду в частині розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Банком пред`явлено позов на суму 11903,23 грн., апеляційним судом такий позов задоволено лише на суму 891,86 грн., що становить близько 7% від заявлених вимог.

За пред`явлення позову банком сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн., а відтак позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача 7% від вказаної суми, що становить 134,47 грн. ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги сплачено суму 2881,50 грн. судового збору, а відтак останній має право на стягнення з відповідача 93% від даної суми, що складає суму 2679,79 грн.

Враховуючи приписи ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума 2545,32 грн. судового збору, в порядку розподілу судових витрат.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 травня 2019 року змінити в частині стягнення розміру заборгованості та розподілу судових витрат, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) заборгованість за кредитним договором на загальну суму 841,86 грн. (вісімсот сорок одна гривня вісімдесят шість копійок), яка складається з: 441,86грн. заборгованості за кредитом та 400 грн. пені».

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2545,32 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 20 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді