Ухвала

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 759/16839/16-ц

провадження № 61-14457ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Науменко Олексій Григорович, на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»), про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 02 грудня 2014 року на вулиці Героїв Космосу, 4 у місті Києві сталася ДТП за участю автомобілів марки Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 ,

та Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня

2015 року ОСОБА_2 визнано винною у даній ДТП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 56 117,83 грн, а вартість матеріального збитку - 61 769,65 грн.

Позивач звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте, у такій виплаті йому відмовлено у зв`язку з тим, що заява подана за пропуском річного строку з часу настання страхового випадку.

Також позивач вказує, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року у справі № 759/8065/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, у розмірі 12 769,83 грн.

Посилаючись на те, що відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки та винною у вчиненні ДТП, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 вартість відновленого ремонту транспортного засобу у розмірі 49 500 грн, оплата за послуги експерта - 950 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня

2019 року (у складі судді Ул`яновської О. В.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування збитків у розмірі 49 500 грн, витрати на послуги експерта - 950 грн, а всього -50 450 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року (у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.) рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 49 500 грн у рахунок відшкодування збитків скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

25 липня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Науменко О. Г.,

на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування збитків, завданих ДТП, тобто ціна позову становить 50 450 грн, яка станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржуване рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Науменко Олексій Григорович, на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська