Справа № 161/6527/19
Провадження № 2/161/2068/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі судового засідання - Шумиводі О.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Гаврилишина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , інспектор Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Невара Романа Володимировича про стягнення майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом доУправління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції національної поліції України про відшкодування шкоди.

В обгрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_4 , 13.01.2019 року, о 11.32 год., керуючи транспортним засобом, марки «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Відродження, що в м. Луцьку, Волинської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний боковий інтервал, допустив зіткнення із припаркованим транспортним засобом, марки «Фольцваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , належним ОСОБА_5 , який внаслідок цього, зіткнувся із припаркованим транспортним засобом, марки «Джип Черокі», номерний знак НОМЕР_3 , належним ОСОБА_6 , внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги, передбачені п.п. 2.3Б; 12.1 та 13.1 ПДР України.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 19.02.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Згідно звіту № 2019/3856 про оцінку транспортного засобу «Фольцваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в результаті ДТП становить суму 45714,67 грн.

Зазначає, що ОСОБА_4 з 23.10.2017 року проходить службу в поліції та перебуває на посаді поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Транспортний засіб марки «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 , належить Департаменту патрульної поліції.

За таких підстав вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану її працівником ОСОБА_4 при виконанні службових обов`язків на підставі трудового договору.

Позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача 45714,67 грн. за завдану майнову шкоду та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року замінено первісного відповідача з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП Українина належного відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України. Залучено до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , інспектора Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП УкраїниНевара Романа Володимировича, про що повідомити..

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у поданому відзиві на позовну заяву.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , інспектор Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Невар Р.В. в судове засідання не з`явились, проте належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності третіх осіб за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , 13.01.2019 року, о 11.32 год., керуючи транспортним засобом, марки «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Відродження, що в м. Луцьку, Волинської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний боковий інтервал, допустив зіткнення із припаркованим транспортним засобом, марки «Фольцваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , належним ОСОБА_5 , який внаслідок цього, зіткнувся із припаркованим транспортним засобом, марки «Джип Черокі», номерний знак НОМЕР_3 , належним ОСОБА_6 , внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги, передбачені п.п. 2.3Б; 12.1 та 13.1 ПДР України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 19.02.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с. 6, 7).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відносини про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки регулюються ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України.

Ст. 1166 п. 1 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

П. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Відповідно до положень ч.ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль марки «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 , належить Департаменту патрульної поліції (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 з 23.10.2017 року проходить службу в поліції та перебуває на посаді поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (а.с. 8, 9).

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України - розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно звіту № 2019/3856 про оцінку транспортного засобу «Фольцваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в результаті ДТП становить суму 45714,67 грн. (а.с. 11-46).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність Департаменту патрульної поліції була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджується полісом № АК/8798483 від 03.04.2019 року.

Покликання відповідача на позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755-18006-15ц провадження №14-176цс18 щодо покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому є безпідставною вимога позивача про стягнення саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України коштів за завдану внаслідок ДТП майнову шкоду, а не з ПрАТ «Київський страховий дім», у якого ним була застрахована цивільно-правова відповідальність на момент ДТП не приймається судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (п.5 ч.1 ст.989 ЦК України).

Відповідно до п.33.1.4. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Жодних доказів про те, що відповідач виконав свій обов`язок щодо своєчасного повідомлення страховика про страховий випадок, який мав місце 13.01.2019 року - сторона відповідача не подала суду.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення коштів у даному випадку зі страхової компанії.

Крім того, не погоджуючись з розміром суми матеріальної шкоди, представник відповідача будь-яких належних доказів на спростування заявленої позивачем суми, суду не надав. Крім того, клопотання про призначення відповідної експертизи не заявляв.

Тому, доводи відповідача щодо неналежності доказів, які підтверджують суму завданого матеріальну збитку позивачу є необґрунтованими та безпідставними.

Отже враховуючи, що з вини відповідача заподіяно шкоду позивачу та враховуючи докази по справі, суд знаходить позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди підставними, а тому слід стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 45714,67 грн. за завдану майнову шкоду.

Згідно з статтею264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працезданих осіб.

Так, позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Тому з відповідача в корить позивача слід стягнути суму в розмірі 768,40 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (частина 3 ст. 133 ЦПК України).

Положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підстав поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат за проведення оцінки транспортного засобу з відповідача в користь позивача слід стягнути дані витрати в розмірі 1500,00 грн.

Також, згідно положень ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача не надано акту приймання-передачі наданих послуг та квитанції до прибуткового касового ордеру.

Крім того, представником позивача не надано належного розрахунку на підтвердження понесених позивачем витрат за надання правничої допомоги.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат за надання правничої допомоги слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі ст.ст. 993, 1166,1172, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 82, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, с у д, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, 6, на користь ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , майнову шкоду в розмірі 45714 (сорок п`ять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 67 копійок, завдану внаслідок ДТП, та 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень за оцінку транспортного засобу, за рахунок бюджетних асигнувань.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок понесених та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк