ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/595/19 Справа № 401/9687/12 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку обґрунтовані тим, що 07.12.2006 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490016888, за яким останній отримав кредит в сумі 27347 доларів США 72 центи терміном до 07.12.2012 зі сплатою 12% річних.

У забезпечення зазначеного кредитного договору 07.12.2006 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №490016888-П, за яким остання зобов`язалась нести відповідальність перед банком солідарно зі ОСОБА_1 по кредитному договору.

Оскільки, ОСОБА_1 , отримавши передбачені кредитним договором кошти, ухиляється від взятих на себе зобов`язань по погашенню кредиту та сплати відсотків, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів наявну заборгованість по кредиту в сумі 398103,10 грн., з яких: за кредитом - 162607,48 грн., по відсотках - 68961,74 грн., пеня - 166533,88 грн..

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Банку.

Рішення суду мотивоване тим, що Банком не доведено фактичне надання кредиту ОСОБА_1 у визначеній сумі та валюті. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що спір за укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 кредитним договором № 490016888 від 07.12.2006 року щодо надання йому кредиту в сумі 27347,72 доларів США терміном до 07.12.2012 року зі сплатою 12% річних, вже був предметом розгляду судової справи в порядку наказного провадження в Шевченківському районному суді м. Києва, за результатом розгляду якої було винесено судовий наказ від 27.05.2010 року по справі № 2-н-2010/10 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 337309,00 грн. та який цим районним судом був змінений 02.12.2010 року. Надана до матеріалів справи копія наказу від 02.12.2010 року не містить відомостей, щодо набрання ним чинності, а позивачем не надано відомостей щодо стану виконання чи то невиконання ні первинного наказу від 27.05.2010 року, ні зміненого наказу від 02.12.2010 року про стягнення коштів тільки зі ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі ПАТ "Альфа-Банк" посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що факт отримання відповідачем кредитних коштів є доведеним відповідними доказами та визнано самим ОСОБА_1 .. Крім того, Банк вказав, що відповідач сплачував за кредитом з підвищеною відсотковою ставкою, що свідчить про його згоду зі зміненим розміром відсоткової ставки. А тому, факт підвищення відсоткової ставки не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також апелянт вказав, що ОСОБА_2 була ознайомлена з можливим підвищенням відсоткової ставки, а тому відсутні підстави вважати, що договір поруки є припиненим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду скасувати, задовольнивши частково позовні вимоги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не довів обставини, на які він посилається як на підстави своїх вимог, а саме до матеріалів справи не було додано жодних документів, які б підтверджували виконання позивачем, як кредитодавцем, кредитного договору та перерахування на його виконання грошових коштів у визначеній договором сумі на рахунок ТОВ «Гранд Авто» № НОМЕР_1 у ДФ АКІБ «УКРСИББАНК» коштів в сумі 138106,00 грн., тобто не доведено фактичне надання кредиту ОСОБА_1 у визначеній сумі та валюті. Разом з тим, позивачем не доведено дотримання передбаченої п. 5.2. кредитного договору процедури підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, застосованої позивачем при розрахунку суми заборгованості, а саме не надано доказів прийняття відповідного рішення компетентним органом банку та належне повідомлення про це банком відповідача за місцем реєстрації його проживання шляхом вручення відповідного повідомлення та нового графіку повернення, також не доведено отримання згоди ОСОБА_2 , як поручителя, на таке підвищення відсоткової ставки, що дає підстави для висновків про припинення договору поруки та відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем. Крім того, суд вказав, що спір за укладеним між сторонами кредитним договором, вже був предметом розгляду судової справи в порядку наказного провадження в Шевченківському районному суді м. Києва, за результатом розгляду якої було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 337309 грн., який Шевченківським районним судом м. Києва був змінений 02.12.2010 року. Копія наказу від 02.12.2010 року не містить відомостей, щодо набрання ним чинності, а позивачем не надано відомостей щодо стану виконання чи то невиконання ні первинного наказу від 27.05.2010 року, ні зміненого наказу від 02.12.2010 року про стягнення коштів тільки зі ОСОБА_3 ..

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони суперечать нормам матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 549, 611 ЦК України однією з форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки.

Так, матеріалами справи встановлено, що 07.12.2006 року між ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 490016888 про надання кредиту у сумі 27347,72 доларів США зі сплатою 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на купівлю транспортного засобу з кінцевим строком повернення 07.12.2012 року.

В забезпечення вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 07.12.2006 року № 490016888-П.

У зв`язку із несвоєчасним та неповним виконанням відповідачами кредитних зобов`язань виникла заборгованість в сумі 398103,10 грн., з яких: за кредитом - 162607,48 грн., по відсотках - 68961,74 грн., пеня - 166533,88 грн..

Згідно з п. 5.2. кредитного договору банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом у односторонньому порядку у випадку прийняття компетентним органом банку рішення про зміну розміру процентів. У такому разі банк повинен надіслати позичальнику рекомендованим листом на адресу місця його проживання відповідне повідомлення та змінений графік не пізніше ніж за двадцять днів, до дати зміни відсоткової ставки.

Зазначені умови договору позивачем було виконано та направлено відповідачу повідомлення щодо підвищення відсоткової ставки до 14,5 %, про що наявні листи та повідомлення про їх вручення (т.1 а.с. 156-170).

Крім того, якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2,3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Встановлено, що факт отримання коштів ОСОБА_1 не оспорювався, договір ним частково виконувався, а тому а згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегією суддів також встановлено, що судовий наказ від 27.05.2010 року по справі № 2-н-2010/10, яким на користь ПАТ «Альфа-Банк» було стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору було змінено ухвалою від 02.12.2010 року про стягнення коштів тільки зі ОСОБА_1 ..

Однак, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2011 року, змінений судовий наказ було скасовано та роз`яснено ПАТ «Альфа-Банк» що заявлені вимоги про стягнення суми можуть бути розглянуті в позовному провадженні.

Тобто, на час розгляду справи, судовий наказ від 27.05.2010 року та змінений судовий наказ від 02.12.2010 року були скасовані, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано відомостей щодо стану виконання чи то невиконання ні первинного наказу, ні зміненого - є безпідставним.

Встановивши вказані обставини справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 490016888 від 07.12.2006 року станом на 07.07.2012 року в сумі 398 103,10 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі, з підстав їх доведеності та обґрунтованості.

В той час, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 5.4. договору поруки передбачено, що у разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за основним договором передбачена договором поруки, порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду про таке збільшення

Позивачем не доведено, що ним було виконано та направлено ОСОБА_2 повідомлення щодо підвищення відсоткової ставки до 14,5 %, та, що вказане повідомлення було їй вручене.

Враховуючи, що в зв`язку із підвищенням відсоткової ставки, змінилося зобов`язання основного боржника без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Банку в частині позовних вимог до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають в зв`язку із припиненням поруки.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, здійснивши поверхневий розгляд справи, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку

Оскаржуване рішення як, таке, що ухвалене у порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк".

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір у сумі - 5 146,00 грн., який останнім було сплачено при поданні позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" - задовольнити.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська області від 13 березня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором № 490016888 від 07.12.2006 року станом на 07.07.2012 року в сумі 398 103,10 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 162 607,48 грн., заборгованість по відсоткам - 68 961,74 грн., та пеня - 166533,88 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у сумі - 5 146,00 грн..

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко