ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/568/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін: представника прокуратури Тернопільської області - Осядач Н.А.

позивача - ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/11828/17 за апеляційними скаргами прокуратури Тернопільської області та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України з участю третьої особи прокуратури Тернопільської області про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України з участю третьої особи прокуратури Тернопільської області про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування позову посилається на те, що 25.04.2007 року щодо нього було порушено кримінальну справу №1146259, матеріали якої 07.09.2015 року надіслано для проведення додаткового розслідування у Тернопільський РВ УМВСУ в Тернопільській області. За даним фактом 07.09.2015 року внесено відомості до ЄРДР №0000458. 31.12.2015 року вказане кримінальне провадження було закрите у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення. Таким чином, у відповідності до положень ст.56 Конституції України, він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за час перебування під слідством, втраченого заробітку та вартості втраченого майна, а також стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу за рахунок коштів державного бюджету.

Вказав, що розмір завданої йому моральної шкоди складає 329600,0 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 року у сумі 3200,00 грн. Також завдано моральну шкоду у розмірі вартості втраченого ним майна -ТзОВ «ВІК», яка станом на 20.09.2017 року становить 718500,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 18767220,00 грн. Розмір втраченого ним через незаконні дії посадових осіб прибутку за період 2007 року по 2017 рік складає 1725893,5 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 20.09.2017 року еквівалентно 45080338,22 грн.

Крім цього, за час перебування під слідством він був незаконно усунутий з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «ЛІК» (надалі- ТВК «ЛІК») у зв`язку із чим втратив заробітну плату у розмірі 329600,00 грн., розмір якої обчислено ним виходячи із розміру мінімальної заробітної плати встановленого на 01.01.2017 року у сумі 3200 грн.(3200*103=329600). Також, за час перебування під слідством ним понесено витрати на отримання правової допомоги на загальну суму 30000 доларів США, що станом на 20.09.2017 року еквівалентно 783600,00 грн.

Вказує на те, що постановою слідчого в ОВС ГСУ МВС України Гунько В.Ю. від 12.09.2012 року накладено арешт на належне йому майно: земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,0078 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; житловий будинок загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. і на момент звернення до суду дане майно продовжує залишатись під арештом. Із врахуванням наведеного просить: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 329 600,00 грн. відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством; 329 600,00 грн. втраченої заробітної плати на посаді директора ТОВ «ЛІК» за час перебування під слідством; 718 500,00 доларів США вартості втраченого підприємства - ТОВ «ВІК», яка станом на 20.09.2017 року в еквіваленті складає 18 767 220,00 грн.; 718 500,00 доларів США завданої моральної шкоди за втрату підприємства - ТОВ «ВІК», яка станом на 20.09.2017 року в еквіваленті складає 18 767 220,00 грн.; 783 600,00 грн. вартості наданої правової допомоги за час перебування під слідством; 1 725 893,5 доларів США втраченого прибутку ТОВ «ВІК» в доларах США, що станом на 20.09.2017 року в гривневому еквіваленті складає 45 080 338,22 грн.

03.04.2018 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої просить:1) окремою постановою стягнути з прокуратури Тернопільської області завдану йому моральну шкоду за весь період прокурорського нагляду з 25.04.2007 року (відкриття кримінальної справи) по 11.04.2018 року (чергове засідання суду) у сумі 491436,00 грн.(132*3723=491436, де 132-кількість місяців, а 3723-розмір мінімальної заробітної плати на день подання заяви); 2) зобов`язати прокуратуру Тернопільської області провести оплату на протязі трьох днів після прийняття рішення судом, а за перевищення вказаного терміну нарахувати пеню в розмірі 10% за кожний день прострочки.

19.04.2018 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь:

-487713,00 грн. відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, судом та додатковим розслідуванням;

-487713,00 грн. втраченої заробітної плати на посаді директора ТОВ «ТВК«ЛІК» за перебування під слідством,судом та додатковим розслідуванням;

-718500,00 доларів США вартості втраченого ним підприємства - ПМП «ВІК», що станом на 18.04.2018 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 18 739 917,00 грн.;

-718500,00 доларів США моральної шкоди завданої втратою підприємства ПМП «ВІК», що станом на 18.04.2018 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 18739917,00 грн.;

-782460,00 грн. витрат на правову допомогу за час перебування під слідством;

-1900963,9 доларів США втраченого прибутку ПМП «ВІК» за 11 років, що станом на 18.04.2018 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 49580940,44грн.;

-25000,00 грн. за проведені розрахунки суми відшкодувань матеріальної та моральної шкоди;

-25000,00 грн. за проведення нових розрахунків, оскільки за час штучного затягування відповідачем розгляду справи зросла мінімальна заробітна плата та змінився курс долара США по відношенню до гривні;

-зобов`язати ГУНП в Тернопільській області подати всі необхідні документи в Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради (та інших державних установ) для зняття усіх арештів з належного йому майна.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із Державної казначейської служби України (м.Київ, вул. Бастіонна, 6, ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 432044 (Чотириста тридцять дві тисячі сорок чотири) гривні 60 копійок грошового відшкодування завданої моральної шкоди та 160000 гривень сплачених позивачем сум за надання юридичної допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура Тернопільської області просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення вартості юридичної допомоги та змінити рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 березня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди та постановити нове, яким зменшити розмір моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги прокуратура Тернопільської області зазначила, що суд при застосуванні формулювання підстави для відшкодування шкоди, як незаконне притягнення особи до кримінальної відповідальності, безпідставно не взяв до уваги положення Кримінального процесуального кодексу України та Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 №9-рп/99, якими визначається, коли особа вважається притягнутою до кримінальної відповідальності та коли закінчується її кримінальне переслідування. Вказаним рішенням встановлено, що притягнення до кримінальної відповідальності починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

В ході розгляду справи судом встановлено, що початком притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є дата пред`явлення йому обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, початком притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є 3.05.2012 року.

Також не підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 вартість юридичної допомоги, наданої адвокатом у період з 25.04.2007 по 3.05.2012 року, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують надання адвокатом правової допомоги. Не підлягає до відшкодування і вартість правової допомоги наданої з 03.05.2012 року по 31.12.2015 року.

Головне управління національної поліції в Тернопільській області звернулось із апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 березня 2019 року та просить його скасувати в частині відшкодування моральної шкоди та відшкодування шкоди у вигляді витрат на правову допомогу та постановити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги управління вказує на те, що жодних доказів спричинення моральної шкоди позивачем не надано. Суд лише на підставі усних тверджень позивача зробив висновок про те, що позивач зазнав моральних страждань, які призвели до погіршення стосунків у сім`ї та з оточуючими.

Згідно ст. 13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Однак, суд для обрахунку моральної шкоди безпідставно врахував весь час з моменту порушення кримінальної справи - 25.04.2007 р. до моменту закриття кримінальної справи - 31.12.2015 (без урахування факту переховування позивача від слідства. Слідство було зупинено з 09.08.2011 по 13.10.2011 в зв`язку з розшуком ОСОБА_1 .

Крім того вказують на те, що суд неправильно розрахував період, за який повинно стягуватись відшкодування моральної шкоди, оскільки будь-яких незаконних процесуальних дій, що обмежують права людини, стосовно ОСОБА_1 протягом періоду з 25.04.2007 по 03.05.2012 не вчинялось, протягом цього часу він не перебував під слідством чи судом.

Також безпідставно суд задовольнив вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 160 тис. грн., оскільки судом невірно визначено період перебування позивача під слідством, відповідно і невірно визнано право позивача на відшкодування витрат на правову допомогу за період перебування позивача в якості свідка, оскільки надані позивачем договори від 2007 та 2010 років не охоплюються періодом перебування позивача під слідством, який починається з 03.05.2012 року. При відшкодуванні витрат на правову допомогу можна взяти до уваги тільки договір від 09.09.2012 року про надання правової допомоги адвокатом Рукавцем О.В. Козацькому В.В . як обвинуваченому, акт виконаних робіт, однак по даному акту не всі роботи були виконані. Вважають, що справа в частині стягнення матеріальних збитків підлягає закриттю, оскільки позивач не оскаржив до суду постанову Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП Тернопільській області від 13.05.2018 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у визначенні розміру відшкодування шкоди, зазначеної в п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, ще здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 березня 2019 року залишити без змін, а апеляційні скарги Прокуратури Тернопільської області та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області без задоволення. Вказує на те, що перебував під слідством та судом з 27 квітня 2007 року по 31 грудня 2015 року, тому посилання в апеляційних скаргах на те, що початком притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є 3.05.2012 р., дата пред`явлення йому обвинувачення і з цієї дати потрібно обраховувати суму спричиненої моральної шкоди не є обгрунтованими. Вважає, що судом першої інстанції правильно розраховано розмір відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні представник Прокуратури Тернопільської області - та представник Головного управління національної поліції в Тернопільській області свої апеляційні скарги підтримали з мотивів, викладених в них.

Позивач та його представник апеляційних скарг не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вірно виходив з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури , відшкодування витрат на правову допомогу.

Однак колегія суддів не погоджується з розміром стягнення витрат на правову допомогу.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08.11.2006 року відбулись Установчі збори Учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «ЛІК», на яких було ухвалено рішення про створення товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "ЛІК" та обрано директором ОСОБА_1

12.04.2007 року до прокурора Тернопільського району надійшла заява, подана від імені представника «Біркінхед Лімітед» Закревського В.А. - ОСОБА_5 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами TOB «TBK «ЛІК» у сумі 350000 грн.

25.04.2007 року слідчим в ОВС СУ УМВСУ в Тернопільській області Зубко А.Є. порушено кримінальну справу №1146259 по факту шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах службовими особами TOB «TBK «ЛІК» за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Як зазначено у мотивувальній частині постанови, 12.01.2007 року службові особи TOB «TBK «ЛІК» шляхом зловживання довірою заволоділи коштами компанії «БІРКІНХЕД ЛІМІТЕД» в сумі 350 000 грн., яка являється власником 99% TOB «TBK «ЛІК», чим завдали їй шкоди на вказану суму.

30.04.2007 року на загальних зборах Учасників TOB «TBK «ЛІК» роботу директора ОСОБА_1 по результатах роботи за 2006 рік визнано незадовільною та ухвалено рішення про усунення ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора TOB «TBK «ЛІК» з 04.05.20017 року, на період розслідування кримінальної справи. У протоколі загальних зборів від 30.04.2007 року зазначено, що ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з посади директора TOB «TBK «ЛІК» за власним бажанням.

08.06.2007 року слідчим в ОВС СУ УМВСУ в Тернопільській області Зубко А.Є. винесено постанову про проведення обшуку за місцем знаходження ПМП «ВІК» за адресою м. Тернопіль, вул.Текстильна,4, в ході якого ОСОБА_1 було добровільно видано бухгалтерські документи фінансово-господарської діяльності ПМП «ВІК» та TOB «TBK «ЛІК».

15.08.2007 року засновника та директора ПМП «ВІК» ОСОБА_1 було допитано в якості свідка у кримінальній справі №1146259.

Із постанови ст. слідчого СЧ СУ УМВСУ в Хмельницькій області Атаманюка В.В. від 23.01.2008 року вбачається, що за вказівкою Генеральної прокуратури України кримінальну справу №1146259 для організації досудового слідства було направлено в СУ УМВСУ в Хмельницькій області і їй присвоєно №56/0085.

04.12.2008 року начальник СЧ СУ УМВСУ в Хмельницькій області Цісар І.І., виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ст. 190 КК України, за відсутністю в його діях ознак складу злочину.

Постановою начальника СЧ СУ УМВСУ в Хмельницькій області Цісара І.І. від 04.12.2008 року кримінальну справу №56/0085 порушену по факту шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах службовими особами ТзОВ «TBK «ЛІК» за ст.190 КК України, провадженням закрито, за відсутністю складу злочину.

Начальник відділу прокуратури Хмельницької області Бровчука М.В. своєю постановою від 09.12.2008 року скасував постанову начальника СЧ СУ УМВСУ в Хмельницькій області Цісара І.І. від 04.12.2008 року про закриття кримінальної справи №56/0085 на підставі п.2 ст.6 КПК України, як незаконну.

Постановою начальника СЧ СУ УМВСУ в Хмельницькій області Цісара І.І. від 24.12.2008 року кримінальну справу №56/0085, порушену по факту шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах службовими особами ТзОВ «TBK «ЛІК» за ст.190 КК України, повторно провадженням закрито, за відсутністю складу злочину.

Зазначену постанову начальника СЧ СУ УМВСУ в Хмельницькій області від 24.12.2008 року скасовано постановою старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів при провадженні досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ Бабіча О.Є. від 20.01.2009 року, а кримінальну справу №56/0085 скеровано для організації провадження досудового слідства до ГСУ МВС України.

20.01.2009 року заступником Міністра-начальником ГСУ МВС України Колядою П.В. винесено постанову про відновлення досудового слідства у кримінальній справі №56/0085, порушеній за фактом заволодіння службовими особами TOB „TBK „ЛІК" шляхом шахрайства чужим майном, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та направлено для організації провадження досудового слідства до СУ УМІ Тернопільській області.

27.01.2009 року слідчим СУ УМВСУ в Тернопільській області Гончаруком винесено постанову про прийняття кримінальної справи №56/0085 до свого провадження.

07.05.2009 року заступником Генерального прокурора України Пшонкою В. винесено постанову про зміну підслідності, відповідно до якої кримінальну справу 56/0085 вилучено із провадження слідчого СУ УМВСУ в Тернопільській області Гончарука С.М. та доручено розслідування даної справи ГСУ МВС України.

23.06.2009 року заступником начальника відділу ГСУ МВС України Гребенюком І.М. винесено постанову про прийняття кримінальної справи №56/0085 до свого провадження.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС Волошина В.В. від 07.10.2010 року допущено до участі у кримінальній справі №56/0085 захисника свідка ОСОБА_1 - адвоката Рукавця О.В.

08.08.2011 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Гресь С.М. винесено постанову про порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України за фактом розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах та за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, за фактом службового підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, складання завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки. Вказану кримінальну справу об`єднано із кримінальною справою №56/0085.

Копію постанови про порушення відносно нього кримінальної справи №56/0085 вручено ОСОБА_1 03.05.2012 року.

08.08.2011 року т.в.о. старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Костецьким Є.Й. винесено постанову про прийняття кримінальної справи №56/0085 до свого провадження.

09.08.2011 року т.в.о. старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Костецьким Є.Й. у кримінальній справі №56/0085 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого та пред`явлення йому обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.191 КК України, копію якої вручено ОСОБА_1 03.05.2012 року.

Постановою т.в.о. старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Костецького Є.Й. від 09.08.2011 року досудове слідство у кримінальній справі №56/0085 про обвинувачення ОСОБА_1 зупинено у зв`язку із оголошенням розшуку обвинуваченого.

18.08.2011 року т.в.о. старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Костецьким Є.Й. винесено постанову про відновлення досудового слідства у кримінальній справі №01-18228, порушеній СУ УМВСУ в Тернопільській області 25.04.20017 року за фактом шахрайства, вчиненого службовими особами TOB «TBK «ЛІК» в особливо великих розмірах, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

18.08.2011 року т.в.о. старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Костецьким Є.Й. винесено постанову про зупинення досудового слідства у кримінальній справі №56/0085, оскільки не вдалося встановити місце знаходження обвинуваченого ОСОБА_1 .

Постановами т.в.о. старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Костецького Є.Й. від 13.10.2011 року відновлено досудове слідство у кримінальній справі №01-18228, а досудове слідство у кримінальній справі №56/0085-зупинено.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2011 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_1 та доставку його до суду для вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

20.03.2012 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Гунько В.Ю. винесено постанову про прийняття кримінальної справи №56/0085 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України до свого провадження та відновлення досудового слідства у даній справі.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Гунько В.Ю. від 28.04.2012 року в рамках досудового слідства у кримінальній справі №56/0085 було накладено арешт на все належне ОСОБА_1 майно.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2012 року ОСОБА_1 в рамках кримінальної справи №56/0085 обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

31.08.2012 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Гунько В.Ю. винесено постанову про порушення щодо ОСОБА_1 кримінальної справи №24-364 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.209 КК України, за фактом вчинення за попередньою змовою з ОСОБА_6 та не встановленою особою, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, а саме одержаних внаслідок вчинення заволодіння коштами TOB «TBK «ЛІК» в розмірі 350000 грн., копію якої вручено ОСОБА_1 31.08.2012 року.

Того ж дня, старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Гунько В.Ю. винесено постанову про порушення щодо ОСОБА_1 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.191 КК України, за фактом вчинення за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою особою заволодіння у особливо великих розмірах коштами TOB «TBK «ЛІК» в розмірі 350000 грн. шляхом зловживання своїм службовим становищем, копію якої вручено ОСОБА_1 31.08.2012 року.

Вказану кримінальну справу постановою від 31.08.2012 року об`єднано в одне провадження із кримінальної справою №56/0085 та присвоєно їм єдиний №24-364.

31.08.2012 року у кримінальній справі №24-364 старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Гунько В.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого та пред`явлення йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.209 та ч.2 ст.366 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Гунько В.Ю. від 31.08.2012 року кримінальну справу №24-364 щодо ОСОБА_1 в частині пред`явленого обвинувачення за ознаками злочину, передбаченого ст. 191 КК України, за фактом вчинення ним злочину у формі розтрати коштів TOB «TBK» ЛІК» в розмірі 350000 грн. закрито.

08.10.2012 року заступником генерального прокурора України Пришко А.Г. затверджено обвинувальний висновок, складений у кримінальній справі №24-634 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.209, ч.5 ст.191, ч.2 ст. 366 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.209, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України та скеровано його до суду.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29.07.2015 року, кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.209, ч.5 ст.191, ч.2 ст. 366 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.209, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України (судовий №1915/16629/2012) повернуто Генеральному прокурору України для організації додаткового розслідування з мотивів його неповноти та неправильності, які не можуть бути усунутими в судовому засіданні.

Матеріали кримінальної справи №24-364 надійшли в Тернопільський РВ УМВСУ в Тернопільській області 07.09.2015 року для проведення додаткового розслідування.

07.09.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №0000458 за ознаками злочинів, передбачених ст.366 КК України.

31.12.2015 року слідчим СВ ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області Серединською М.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000458 від 07.09.2015 року у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Вказаною постановою слідчого одночасно скасовано арешт накладений на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 , (реєстраційний номер 27), земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 , житловий будинок (реєстраційний номер 27), квартира АДРЕСА_2 , які арештовані згідно постанови про накладання арешту на майно від 12.09.2012 р. старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Гунько В.Ю. Копію постанови в частині скасування арешту майна направлено на виконання у Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Постановою Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП Тернопільській області від 13.05.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у визначенні розміру відшкодування шкоди, зазначеної в п. 4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, ще здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у зв`язку із тим, що подані ОСОБА_1 документи, якими можна було підтвердити факт оплати грошових коштів на правову допомогу у зв`язку із притягнення його 09.08.2011 року як обвинуваченого у кримінальній справі №1146259 неналежно оформлені.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

За нормами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1,2,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР)

У відповідності до ст.1 Закону №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Частиною другою ст.1 Закону №266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею третьою Закону № 266/94-ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

З огляду на те, що кримінальна справа №24-364 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.209, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочині передбачених ч.2 ст.209, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України була повернута судом до органу досудового розслідування для організації додаткового розслідування, а внесене за даним фактом до ЄРДР кримінальне провадження за №0000458 від 07.09.2015 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.366 КК України закрите у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення, суд першої інстанції на думку колегії суддів вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач перебував під слідством з моменту порушення кримінальної справи -25.04.2007 року до моменту закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення -31.12.20015 року, що становить 103 місяці та 16 календарних днів, впродовж яких він був незаконно перебував під слідством та судом.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів, що початок обчислення строку перебування позивача під слідством слід здійснювати з часу пред`явлення обвинувачення як не обгрунтовані.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Таким чином враховуючи те те, що на момент порушення кримінальної справи по факту шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах службовими особами ТОВ «ТВК «ЛІК» за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (25.04.2007 року) єдиною службовою особою даного підприємства та його директором був ОСОБА_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями протоколів загальних зборів учасників ТзОВ «ТВК «ЛІК» від 08.11.2006 року та 30.04.2007 року та на майно ПМП ''ВІК'' належне позивачу накладено арешт, що підтвержується постановою про накладення арешту на майно від 6 липня 2007 року, постановленою слідчим в ОВС УМВС України в Тернопільській області Зубко А.Є. та 08.06.2007 року слідчим в ОВС СУ УМВСУ в Тернопільській області Зубко А.Є. винесено постанову про проведення обшуку за місцем знаходження ПМП «ВІК», власником якого є позивач, в ході якого ОСОБА_1 було добровільно видано бухгалтерські документи фінансово-господарської діяльності ПМП «ВІК» та TOB «TBK «ЛІК» колегія суддів вважає, що кримінальне переслідування ОСОБА_1 розпочалось з моменту порушення кримінальної справи з 25.04.2007 року.

Зазначені висновки суду також узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.10.2018 року у справі №383/596/15.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду в період з 25.04.2007 року по 31.12.20015 року (за виключенням періодів, коли кримінальна справа закривалась органом досудового розслідування, а саме: з 04.12.2018 року по 09.12.2008 року та з 24.12.2008 року по 20.01.2009 року) позивач зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством на протязі 103 місяців та 16 днів та розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача становить 432044 грн. 60 коп. (4173х103=429819+4173/30*16=4432044,60, де 103 -кількість повних місяців перебування під слідством, 16-кількість календарних днів перебування під слідством, 4173 - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на момент розгляду справи).

Доводи апелянтів, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди, а тому в позові слід відмовити, колегія суддів не приймає до уваги як не обгрунтовані.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст.13 Закону№266/94-ВР).

Висновок суду в основному відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Вирішуючи спір суд першої інстанції вірно врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат з часу порушення кримінальної справи з 25.04.2007 року до моменту закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення - 31.12.20015 року, впродовж яких ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом, застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, арешту належного йому майна що спричинило тяжкість вимушених змін у його життєвих зв`язках, погіршення стосунків у сім`ї та з оточуючими, а також появи негативних психоемоційних змін, враховуючи ступінь зниження престижу і ділової репутації, необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості суд підставно стягнув відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону №266/94-ВР громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 Закону №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Таким чином, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 4173 гривні.

Доводи ГУНП в Тернопільській області, що що справа в частині стягнення матеріальних збитків підлягає закриттю, оскільки позивач не оскаржив до суду постанову Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП Тернопільській області від 13.05.2018 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у визначенні розміру відшкодування шкоди, зазначеної в п. 4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, ще здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», колегія суду не приймає до уваги як не обгрунтовані.

З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2015 року слідчим СВ ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області Серединською М.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000458 від 07.09.2015 року у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Листом за вих. №04/2/2-370-1Г від 20.03.2017 року прокуратура Тернопільської області інформувала ОСОБА_1 про те, що його звернення в частині визначення розрахунку шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду скеровано для розгляду в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області.

Тернопільська місцева прокуратура у своєму листі за вих. № 81-30-17 20.03.2017 року інформувала ОСОБА_1 про те, що його звернення в часі визначення та розрахунку завданої шкоди скеровано для розгляду в Тернопільське районне відділення поліції Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області.

ГУНП в Тернопільській області 13.06.2017 року направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення за вих. №К-62/03/9/1-2017 про те, що його звернення з приводу відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду під час здійснення досудового розслідування кримінальній справ №1146459 слідчим управлінням в межах компетенції розглянуто.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України з участю третьої особи прокуратури Тернопільської області про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Постановою Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області від 13.05.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у визначенні розміру відшкодування шкоди, зазначеної в п. 4 ст.3 Закону № 266/94-ВР.

Згідно із пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

З метою визначення порядку застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» затверджено Положення, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року № 106/1131 (надалі -Положення).

Пунктом 10 цього Положення визначено, що до сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, які підлягають стягненню, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі...

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду-до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі закриття кримінального провадження, у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення покладається на орган який виніс дану постанову та повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення . При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України 2004 року може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/13879/16-ц (провадження № 14-164цс18).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги як доказ понесених витрат договір про надання правової допомоги № 40/07к від 26.0.2007 року та розрахункові квитанції : № 13 від 25.03.2008 року в сумі 2500 грн.; №49 від 26.11.2008 року в сумі 2500 грн.; №3 від 25.01.2008 року в сумі 2500 грн.; №63 від 25.06.2007 року в сумі 2500 грн.; №98 від 23.12.2007 року в сумі 2500 грн.; №42 від 23.10.2009 року в сумі 4000 грн.; №21 від 23.06.2008 року в сумі 2500 грн.; №89 від 30.10.2007 року в сумі 2500 грн.; №50 від 29.11.2009 року в сумі 4000 грн.; №16 від 29.04.2009 року в сумі 4000 грн.; №26 від 27.06.2009 року в сумі 4000 грн.; №5 від 25.02.2009 року в сумі 4000 грн.; №54 від 25.12.2008 року в сумі 2500 грн.; №55 від 23.12.2009 року в сумі 4000 грн.; №32 від 29.08.2009 року в сумі 4000 грн.; №15 від 25.04.2008 року в сумі 2500 грн.; №94 від 28.11.2007 року в сумі 2500 грн.; №43 від 22.10.2008 року в сумі 2500 грн.; №32 від 23.08.2008 року в сумі 2500 грн.; №9 від 23.02.2008 року в сумі 2500 грн.; №79 від 29.08.2007 року в сумі 2500 грн.; №68 від 27.07.2007 року в сумі 2500 грн.; №83 від 30.09.2007 року в сумі 2500 грн.; №76 від 29.09.2007 року в сумі 2500 грн.; №53 від 26.04.2007 року в сумі 2500 грн.; №2 від 26.01.2009 року в сумі 2500 грн.; №39 від 29.09.2009 року в сумі 4000 грн.; №59 від 28.05.2007 року в сумі 2500 грн.; №29 від 29.07.2009 року в сумі 4000 грн.; №9 від 23.03.2009 року в сумі 4000 грн.; №20 від 26.05.2009 року в сумі 4000 грн.; №28 від 27.07.2008 року в сумі 2500 грн.; №38 від 27.09.2008 року в сумі 2500 грн.; №72 від 27.08.2007 року в сумі 2500 грн.; №18 від 27.05.2008 року в сумі 2500 грн., оскільки позивачем не представлено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомог,акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №_40_/07к_ від 26.0.2007 року та наявні квитанції не є доказом обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем.

Також суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги як доказ понесених позивачем витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги 07.10.2010 № 36/ Юк, Акт виконаних робіт без дати, квитанцію без номеру та без дати на загальну суму 2400 грн.

З копії договору від 07.10.2010 № 36/ 10к про надання правової допомоги адвокатом Рукавцем О.В. ОСОБА_1 в якості свідка п.2.1.передбачено, що вартість виконання роботи визначається згідно з додатком до договору (квитанція №36/10к.від 7.10.2010 року ), яка є його невід`ємною частиною. Однак позивачем до говору не додано даної квитанції, що унеможливлює визначити вартість робіт. Позивачем надано лише Акт виконаних робіт без дати та зазначено види робіт, кількість відведених на них годин. В акті в графі «підпис замовника» відсутній підпис. Позивачем на підтвердження витрат по даному договору долучено квитанцію без номеру та без дати, де вказано про витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн. та витрати на відрядження в сумі 1200 грн. без документального підтвердження цього відрядження .

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем також був наданий договір від 09.09.2012 року про надання правової допомоги адвокатом Рукавцем О.В. ОСОБА_1. як обвинуваченому, акт виконаних робіт з яким сума витрат на правову допомогу за період з 09.05.2012 року по 29.07.2015 року складає 54800 грн.; квитанція № 31 від 28.12.2015 року про витрати на правову допомогу в сумі 54800 грн. та витрати на відрядження в сумі 1100 грн.

Однак в суді апеляційної інстанції встановлено, що не всі роботи, які вказані в акті були виконані, а тому слід зменшити суму стягнення за надання правової допомоги.

У п.13 Акту щодо участі адвокату в судових засіданнях суду першої інстанції м.Тернопіль вказано, що адвокат приймав участь у судових засіданнях: протягом 1 години - 12.11.12, 30.11.12, 07.12.12, 26.12.12, 18.01.13; протягом 2 годин- 07.02.13,01.03.13, 12.03.13,29.03.13, 15.04.13, 22.05.13, 18.06.13, 10.09.13, 26.09.13, 16.10.13, 28.11.13, 23.12.13, 16.01.14, 06.02.14, 27.02.14, 23.04.14, 19.05.14, 16.06.14, 08.07.14, 17.07.14, 07.08.14, 07.10.14, 24.10.14, 03.11.14, 06.11.14, 07.11.14. Разом - 31 судове засідання.

Однак в суді апеляційної інстанції апелянт зазначив, 9 судових засідань не відбулось взагалі, про що в матеріалах є довідки секретаря судового засідання про те, що розгляд справи переноситься через різні обставини - перебування судді у нарадчій кімнаті (30.11.12 - т.42, 26.09.13, 06.02.14, 27.02.14,16.06.14, 08.07.14, 07.08.14, 06.11.14 - а.с. 16. 32. 69. 105, 112, 117 т.43,). відпустка судді (10.09.13 - а.с.16 т.43), призупинення роботи суду (27.02.14 - а.с. 32 т.43). Загальна сума коштів відповідно до Акту за участь адвоката в судових засіданнях становить 10200 грн.

Крім цього, представник апелянта зазначила, що 4 судових засідання, які вказані в акті, адвокат ОСОБА_1 Рукавець О.В. не з`явився - 26.12.12 (за власною заявою Рукавця О.В. про зайнятість в іншому процесі за межами Тернополя, яка є в матеріалах справи - а.с. 17 т.42); 16.01.14 (а.с.31). 23.04.14 (а.с.32), 22.05.13 (а.с.7). Загальна сума коштів відповідно до Акту за участь адвоката в судових засіданнях становить 4200 грн. Представник позивача не заперечила дану обставину.

Таким чином колегія суддів вважає, що позивачем не доведено витрати на правничу допомогу адвоката на загальну суму 14400 грн., оскільки судові засідання не відбулись і адвокат не брав у них участь.

Також позивачем не доведено витрати на відрядження в сумі 11000 грн., оскільки представлена ОСОБА_1 квитанція про оплату не є належним доказом понесених витрат.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що позивачем доведено витрати на правничу допомогу в сумі 40300 грн. згідно акту виконаних робіт за період з 09.05.2012р. по 29.07.2015 р., а тому дана сума підлягає стягненню

За приписами ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, зменшивши суму стягнення витрат на правову допомогу та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 40300 гривень сплачених позивачем сум за надання юридичної допомоги.

З урахуванням того, що Головному управлінню Національної поліції в Тернопільській області було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до винесення рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області слід стягнути 6480,66 грн. судового збору за подання апеляційної скарги ( 1% від 432044 =4320.44 x 150%) .

Оскільки Прокуратурою Тернопільської області при подачі апеляційної скарги було оплачено лише 3410 грн., слід стягнути 3070,26 грн. судового збору за подання апеляційної скарги ( 1% від 432044 =4320х150%-3410.40=3070.26.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокуратури Тернопільської області та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити частково .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року змінити в частині стягнення сплачених позивачем сум за надання правничої допомоги зменшивши суму стягнення.

Стягнути із Державної казначейської служби України (м.Київ, вул. Бастіонна, 6, ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 40300 гривень сплачених позивачем сум за надання правничої допомоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Прокуратури Тернопільської області (м.Тернопіль, вул. Листопадова, 4/ р/р НОМЕР_4 в ДКСУ в м.Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації видатків бюджету - 2800) - 3070 грн. 26 коп. судового збору за подання апеляційної скарги на розрахунковий рахунок Тернопільського апеляційного суду 0008, отримувач коштів УКУ у м.Тернополі, 22030101, код отримувача , Банк отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, код ЄДРПОУ 2814918, м.Тернопіль,46001 вул.Валова,11 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 6480 грн. 66 коп. на розрахунковий рахунок Тернопільського апеляційного суду 0008, отримувач коштів УКУ у м.Тернополі, 22030101, код отримувача , Банк отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2019 року.

Головуюча : Г.М. Шевчук

Судді: З.Є. Ткач

О.Я.Міщій