ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/11108/13-ц

Провадження № 22-ц/818/3106/19

04 вересня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів- Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2019 року у складі судді Майстренко О.М. по справі № 643/11108/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову посилається на те, що його бабусі ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Спадкоємцем за законом після її смерті був його батько, син померлої - ОСОБА_5

Його батько спадщину прийняв та 12 березня 1996 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 ., однак свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 не зареєстрував у Харківському міському бюро технічної інвентаризації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, він є його спадкоємцем першої черги за законом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2013 року йому надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька.

Після чого він звернувся до Харківської ДНК № 11 з заявою про прийняття спадщини . У січні 2013 року він дізнався, що на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року право власності на квартиру визнано за ОСОБА_3

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 березня 2013 року заочне рішення від 12 липня 2012 року скасоване.

Ухвалою суду від 25 березня 2013 року позовна заява ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання за ним права власності на квартиру залишена без розгляду.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру після смерті ОСОБА_5 Харківською державною нотаріальною конторою № 11 йому відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.

Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на його квартиру у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою суду від 26 липня 2017 року заочне рішення суду скасовано та справу призначено до розгляду.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не наведено жодної з підстав, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними. Спірна квартира не заходиться ні у розпорядженні, ні у володінні ні у користуванні відповідачів. ОСОБА_2 не порушувала і не порушує право власності позивача на спірну квартиру і не є належним відповідачем, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на спірне майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, а також заперечує проти ухвали суду від 26 липня 2017 року про скасування заочного рішення.

Зазначає щодо спливу значного часу з дня ухвалення заочного рішення суду та його перегляду. ОСОБА_2 була повідомлена судом належним чином про час та місце судового засідання, в якому було винесено заочне рішення.

Представник ОСОБА_2 ознайомлений з матеріалами цивільної справи в повному обсязі в квітні 2014 року. Однак із заявою про перегляд заочного рішення до 01 лютого 2017 року відповідач не зверталась.

Вважає, що його позовні вимоги обґрунтовано, належним чином доведені та наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, про визнання права власності у порядку спадкування за законом підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що наразі ОСОБА_3 помер, що є підставою для закриття провадження.

Вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки позов пред`явлено не стороною правочину і спірне майно наразі відчужено ОСОБА_7 .

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалам справи ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті спадщину прийняв її син ОСОБА_5 , якому 12 березня 1996 року державним нотаріусом 11-ї Харківської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, реєстровий №2-1126.

Проте, договір у встановленому законом порядку ОСОБА_5 зареєстровано не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцем після його смерті є син ОСОБА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2013 року ОСОБА_1 надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Між тим, заочним рішенням від 12 липня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_3

07 грудня 2012 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 01 березня 2013 року заочне рішення від 12 липня 2012 року скасовано.

Ухвалою суду від 25 березня 2013 року позовну заяву ОСОБА_3 про визнання за ним право власності на квартиру залишено без розгляду.

Заочним рішенням від 20 лютого 2014 року позов ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано недійсним та визнано за ОСОБА_1 право власності.

12 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, за яким право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_7 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року, залишеним без змін судовими рішення судів апеляційної та касаційної інстанції від 26 листопада 2015 року та 12 жовтня 2016 року квартиру АДРЕСА_1 витребувано від ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що підстав для задоволення позову не вбачається.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 388 ЦК України закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її .

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Отже, ОСОБА_1 як спадкоємець правомірно набув право власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Позивачем обрано належний спосіб захисту.

ОСОБА_1 рішенням суду визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька.

На підставі цього рішення він звернувся до нотаріальної контори.

Отже, він є власником спірного майна з часу відкриття спадщини після смерті батька, тобто, з 2011 року.

ОСОБА_3 набув право власності на це майно на підставі рішення суду, яке скасовано і його позов залишено без розгляду.

Отже, ОСОБА_3 не мав права проводити відчуження квартири на користь ОСОБА_2 , а тому слід визнати недійсним.

Вимогами чинного законодавства передбачено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Пред`явлення позову про визнання недійсним першого правочину, за яким майно вибуло від власника, відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, судовим рішенням від 18 березня 2015 року спірну квартиру витребувано з володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1

Підстав для пред`явлення саме віндикаційного позову, як зазначає представник відповідачки, вже немає.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , в квартирі зареєстровані та проживають, окрім нього, його дружина та дитина. На підставі рішення суду ними ОСОБА_2 було знято з реєстрації. ОСОБА_7 також не проживає та не зареєстрований у спірній квартирі.

Дані обставини відповідачем не спростовані. ОСОБА_2 не заперечує, що вона не є ані власником, ані користувачем квартири.

Посилання ОСОБА_2 , що ОСОБА_6 помер, а тому при перегляді заочного рішення суд мав зупинити, а в подальшому закрити провадження не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Сторонами не заперечується, що право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 не зареєстровано, він не є а ні власником, а ні володільцем квартири. Рішення суду, на підстав якого за ним визнано право власності на спірну квартиру- скасовано.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко О.В. 07 грудня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко