Житомирський апеляційний суд
Справа №278/148/18 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/148/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування обов`язкової частки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року, ухваленого під головування судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування обов`язкової частки після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 був батьком його та відповідача. За життя батько склав заповіт, згідно якого заповів йому (позивачу) усе своє майно. Зазначив, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, а тому в силу приписів ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадкуванні. Проте відповідач ухилявся від надання батьку допомоги, який через похилий вік (88 років) потребував її, та знущався із батька, провокував конфлікти, влаштовував бійки, що призвело до погіршення фізичного та психічного стану здоров`я останнього, а в подальшому і до смерті. Виходячи із наведеного, посилаючись на положення ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку наявним в матеріалах справи медичним документам, що свідчать про наявність хвороб у ОСОБА_3 , а також не вказується про похилий вік, а відтак про необхідність отримання стороннього догляду та допомоги. Вказує, що судом взагалі не надано правової оцінки поведінці відповідача, що проявлялася у цілеспрямованих негативних діях відносно померлого батька, який мав ішемічну хворобу серця. Наголошує, що відповідач не брав участі у похованні батька. Зазначає, що свідки у судовому засіданні підтвердили байдуже ставлення відповідача до батька. Посилається на те, що відповідач у зимовий період часу 2007 року відрізав батьку систему газового опалення, у зв`язку із чим останній захворів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що восени 2008 року на вимогу ПАТ «Житомиргаз» відбулася заміна газових лічильників окремо у нього та у батька, а тому він змушений був перенести належний батьку котел, який був розташований у належній йому кухні. Вказує, що ОСОБА_3 тяжкою хворобою не хворів, ходив та не був прикутий до ліжка, батько міг сам себе обслуговувати та не був у безпорадному стані. Також вказує, що батько отримував пенсію за віком та допомагав ще позивачу, сам за допомогою не звертався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

16.05.2000 ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого заповів усе своє майно сину ОСОБА_1 (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 років ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина (а.с. 21).

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 150) та за законом має право на обов`язкову частку при спадкуванні після смерті батька.

ОСОБА_1 , з огляду на зазначені обставини та положення ст. 1224 ЦК України, посилаючись на те, що відповідач не здійснював догляд за батьком, який був людиною похилого віку, хворів та потребував допомоги, звернувся до суду із відповідною позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що померлий ОСОБА_3 не перебував у безпорадному стані та не потребував допомоги від усиновленого ОСОБА_2 , а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно із абзацом другим частини третьої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про

одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Вирішуючи спір про усунення від права на спадкування, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, необхідно встановити чи потребував спадкодавець допомогу від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Згідно довідки КУ ЦРЛ Житомирської районної амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Сінгури Житомирського району від 10.02.2017 вбачається, що ОСОБА_3 мав діагнози дифузійний пневмосклероз, атеросклеротичничний кардіосклерозмиготлива аритміясимптоматична гіпертензія, дисциркуляторна енцифалопатія. Також вказано, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду (а.с. 6).

З пояснень свідків ОСОБА_4 (сестри позивача), ОСОБА_5 (дружини позивача), ОСОБА_6 вбачається, що допомогу ОСОБА_3 надавав ОСОБА_1 , його дружина та рідна сестра (дочка померлого), доглядали його та утримували в належних умовах.

Матеріалами справи не доведено, що померлий потребував допомоги саме від ОСОБА_2 чи звертався до нього за наданням такої допомоги, оскільки він отримував її від свого рідного сина, його дружини та дочки.

Окрім того, зазначення в довідці сімейного лікаря, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані.

Посилання щодо безпорадності померлого ОСОБА_3 через похилий вік - 88 років також не знаходять свого підтвердження, оскільки він свої життєві потреби забезпечував самостійно, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4 , яка є дочкою померлого.

Доводи у позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги батькові суд не бере до уваги, так як матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження вказаних ОСОБА_1 обставин в силу приписів ст. 12 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що померлий ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані та потребував допомогу саме від відповідача, умисно ухилявся від утримання батька спростовуюся матеріалами справи та показаннями свідків, а тому відсутні підстави для застосування положень ст. 1224 ЦК України, про що обгрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 в його апеляційній скарзі, що судом першої інстанції в рішенні не надано оцінку поведінці відповідача суд до уваги не бере, так як вказані обставини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Так, наявні в матеріалах справи копії судових рішень щодо вирішення майнових питань та рішень компетентних органів про відмову в порушенні кримінальної справи за заявами відповідача охоплюють період 2008-2013 років та не свідчить про ухилення відповідача від обов`язку допомагати батьку.

Окрім того, слід зазначити, що відповідач сам є пенсіонером, має інвалідність ІІ групи та вважається непрацездатною особою.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в ході перегляду справи апеляційним судом, є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів у справі, а тому оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм чинного матеріального та процесуального законодавства та залишається судом без змін на підставі положень ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.08.2019.

Головуючий Судді