КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/2024/18 головуючий у І інстанції: Величко Т.О.
провадження 22-ц/824/9038/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сержанюка А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі місті Києва»на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у справі за позовом КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі місті Києва» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі місті Києва» (надалі КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинському районі м. Києва» та/або позивач) звернулась з вищевказаним позовом, який обгрунтовувало тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право спадщини за законом від 14 червня 2011 року № 6-1617 є власником квартири АДРЕСА_1 і користуються послугами, що надавались/надаються позивачем.

Вказували, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, внаслідок несвоєчасності проведення розрахунків

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача перед позивачем за період 01 квітня 2012 по 28 лютого 2015 року складає 9 877, 55 грн (основна сума заборгованості - 7 630, 53 грн., інфляційні нарахування - 1 936, 35 грн, 3% річних - 310, 67 грн.)

Просив стягнути з ОСОБА_1 9 877, 55 грн. заборгованості та судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинському районі м. Києва» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що суд не вивчив і не дослідив всі докази, які містять матеріали справи. Вважає, що розрахунок заборгованості був проведений належним чином на підставі рахунку попередження, а тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог не вбачає.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свою позицію. Належним чином повідомлений відповідач не з`явився.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивач не надав суду належних, достатніх та обґрунтованих доказів, щодо заборгованості відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2011 року № 6-1617 є власником квартири АДРЕСА_1 .

КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної у місті Києві ради від 24 квітня 2018 року №212 «про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галичини».

Відповідно до п. 4.1. Статуту, Предметом діяльності Підприємства є:

4.2.1. Управління та обслуговування жилого та нежилого фонду, при будинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку.

4.2.5. Здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів, та заборгованості за отримання послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання , енергопостачання та водовідведення.

За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Як свідчить тлумачення ст.526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

У даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у належне відповідачу житло, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися позивачем відповідно до виставлених рахунків, які відповідачем не оспорені. Окрім того, розмір тарифів за комунальні послуги відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувався.

Доказів того, що позивачем в спірний період надавались послуги неналежної якості матеріали справи не містять.

Апеляційним судом встановлено наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Суд першої інстанції вказав, що первинних бухгалтерських документів, які б відповідали вимогам Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», Положенню «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», та містили відомості про господарську операцію та підтверджувала їх здійснення, позивач не надав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки матеріали справи містять рахунок-попередження, який відповідає ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», а саме містить назву і номер документа, дату складання, посадову особу із зазначенням прізвища завіреного підписом і мокрою печаткою, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської діяльності, назву підприємства (а.с.13-15).

На основі вище зазначеного документу складено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 (а.с.12).

За правилами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене, наявні підстави для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а їх розмір є обґрунтований та підтверджений належними доказами.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що основна сума боргу за житлово-комунальні послуги з 01 квітня 2012 року по 28 лютого 2015 року ОСОБА_1 становить 7630,53 грн.

Встановлені обставини свідчать, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому наявні підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних(а.с.12) наданий позивачем зроблений правомірно та у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі № 62-97р від 03.04.1997 року «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2012 року по 28 лютого 2015 року, інфляційні нарахування та 3% річних, що в сумі складає 9 877 грн. 55 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, вищевказані обставини є доведеними, а суд першої інстанції вважав їх не встановленими, рішення місцевого суду у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК Україин підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі місті Києва»задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі місті Києва» () заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2012 року по 28 лютого 2015 року, інфляційні нарахування та 3% річних в сумі 9 877 (дев`ять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі місті Києва» () судовий збір в сумі 4 405 (чотири тисячі чотириста п`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: