УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2019 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Перекупка І.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нерухомого майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомир перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нерухомого майна подружжя.

12.08.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на двохкімнатну квартиру загальною площею 50 (п`ятдесят) м2 (квадратних метрів), яка знаходиться за адресою Турецька АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 , лист карти № НОМЕР_1 41, яка є спільною власністю подружжя, право власності зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - НОМЕР_2 .

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що з ОСОБА_2 він, ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2001 р., про що Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 221 та підтверджується свідоцтвом про одруження (повторним) від 30 липня 2001 р. (бланк серії НОМЕР_3 ).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2016 р. його шлюб з ОСОБА_2 був розірваний. Рішення набрало законної сили - 02 липня 2016 р.

За час перебування в шлюбі та спільного проживання він, спільно з ОСОБА_2 у 2005 р. придбали квартиру, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, зокрема: двохкімнатна квартира загальною площею 50 (п`ятдесят) м2 (квадратних метрів), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , лист карти № НОМЕР_4 .

Право власності на вказану квартиру, за спільною домовленістю, було оформлено на ім`я ОСОБА_2 . Після їх розлучення, вищевказана квартира за їх домовленістю використовувалася ними почергово для відпочинку та оздоровлення.

В січні місяці 2019 р. від ОСОБА_2 йому стало відомо, що на початку осені 2019 р. вона планує продати вказану квартиру, а отримані від продажу кошти залишити собі одноособово. Угоди про добровільний поділ майна, що є їх спільною власністю (спільною сумісною власністю подружжя) між ними не досягнуто. Шлюбний договір між нами не укладався. Оскільки, він з ОСОБА_2 не проживає разом протягом тривалого часу, подружні відносини не підтримуємо, враховуючи цінність придбаного під час шлюбу майна - виникає необхідність в його поділі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Враховуючи, що квартира, яка являється спільною власнісю подружжя знаходиться на території Турецької Республіки, провінція - Анталья, район - Аланья, квартал/село - Махмутлар, лист карти № НОМЕР_5 Ц № 41, суд керується вимогами Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах (Угода ратифікована Законом № 2605 ІІІ (2605-14) від 05.07.2001 р. Дата набуття чинності: 02.05.2004 р.

Згідно ч. 1 ст. 27 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах (далі - Угоди) «До нерухомості й права власності на неї застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно…»

Диспозиція ст. 35 Угоди гарантує визнання та виконання рішень у цивільних справах.

Стаття 36 Угоди передбачає умови визнання та виконання судових рішень:

1. Рішення, зазначені в статті 35 цієї Угоди, підлягають визнанню та виконанню в другій Договірній Стороні за таких умов:

a) судове рішення, винесене в будь-якій з Договірних Сторін, має бути остаточним та підлягати виконанню на її території;

b) відповідачеві належним чином повинно було бути вручено виклик згідно з законодавством Договірної Сторони, в якій було винесене судове рішення;

c) сторони в судовому розгляді не були позбавлені права захисту, їм було належним чином вручено повідомлення про виклик до суду та надана можливість бути представленими, у випадку коли вони не могли подати позов та захищатися;

d) не існує іншого остаточного судового рішення, винесеного щодо того самого предмета щодо тих самих сторін на території Договірної Сторони, від якої запитується визнання та виконання;

e) не існує незавершеного провадження у справі, яка базується на тих самих фактах, має ту саму мету та стосується тих самих сторін, у судовому органі тієї Договірної Сторони, від якої запитується визнання та виконання;

f) таке рішення не суперечить основним принципам законодавства та громадському порядку Договірної Сторони, від якої запитується визнання та виконання.

Стаття 37 Угоди регламентує розгляд клопотань про дозвіл виконання рішень:

1. Розгляд клопотань про надання дозвілу виконання рішень входить до компетенції судів Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене виконання.

2. Реквізити клопотання визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене виконання.

3. До клопотання про дозвіл виконання слід додати:

a) завірену судом копію рішення, офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення;

b) документ, який засвідчує, що відповідачу або його представнику, який не взяв участі у процесі, було своєчасно та в належній формі хоча б один раз вручено повідомлення про виклик до суду;

c) завірені переклади документів, що вказані в підпунктах (а) та (b) пункту 3 цієї статті.

4. Якщо у суду при видачі дозволу на виконання виникне сумнів, то він може запитати в особи, яка порушила клопотання про виконання рішення, пояснення, а також опитати відповідача по суті клопотання та,у разі потреби, запитати додаткові документи у суду, який виніс рішення.

Диспозиція статті 38 Угоди регламентує порядок визнання та виконання рішень:

1. Процедура визнання та виконання судового рішення регулюється законодавством Договірної Сторони, від якої запитується визнання та виконання.

2. При виконанні цієї Угоди органи, від яких запитується визнання та виконання, пов`язані конкретними обставинами справи та перевіряють лише те, чи дотримуються умови, передбачені цією Угодою.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153, 157 ЦПК України, положеннями Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2009 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», Угодою між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нерухомого майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на двохкімнатну квартиру загальною площею 50 (п`ятдесят) м2 (квадратних метрів), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , лист карти № НОМЕР_1 41, яка є спільною власністю подружжя, право власності зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Макіївка, Донецької області, Україна, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали негайно направити до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - для виконання та сторонам по справі - для відома.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомир І.Г. Перекупка