Справа № 188/654/19
Провадження № 2/188/349/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Олійник В.С. .

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин , встановлення належності спадкового права спадкодавцю та визнання такого права за спадкодавцем

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає про наступне .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 .що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане виконкомом Миколаївської сільської ради народних депутатів, актовий запис № 61.

На час відкриття спадщини ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром : 4,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату серії НОМЕР_2 виданого 05.04.2000 р. Петропавлівською райдержадміністрацією та зареєстрованого 05.04.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0624.

Також посилається на роз"яснення зазначені п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 . Де зазначається , що суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз`яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Отже враховуючи вищенаведений лист суду касаційної інстанції спадкування після смерті ОСОБА_2 повинно відбуватись за правилами Цивільного Кодексу УРСР.

Згідно п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування".

На день смерті спадкодавця за місцем проживання разом із нею був зареєстрований за місцем проживання її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Миколаївської ОТГ. Виходячи із вище наведених даних та згідно наведених норм права саме він є спадкоємцем першої черги після смерті матері, адже фактично вступив в управління та володіння спадщиною, а отже є такою особою, що прийняла цю спадщину, але свідоцтва про право на спадщину за законом він не отримував, адже йому не було відомо про наявність об`єктів спадщини.

Вона , ОСОБА_1 , окремої заяви про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не подавала, бо також не мала інформації про наявність об`єктів спадщини у їхньої матері. Поховали з братом маму за спільний кошт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 видане виконкомом Миколаївської сільської ради, актовий запис № 96.

На час відкриття спадщини ОСОБА_3 були відсутні об`єкти спадщини, що могли бути успадковані його спадкоємцями. На день його смерті спадкоємці першої черги були відсутні.

Вона, ОСОБА_1 , є рідною сестрою ОСОБА_3 , а отже спадкоємцем другої черги за законом, та за відсутності спадкоємців першої черги, інших спадкоємців другої черги, єдиним спадкоємцем після смерті рідного брата.

Їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвами про народження та про її шлюб. Своїм правом щодо спадщини за законом вона не скористалась, адже про будь-які права брата на об`єкти спадщини їй відомо не було.

В 2018 році із сільської ради за місцем проживання їй повідомили про невитребувану земельну ділянку не виділену в натурі, що залишилась після смерті її матері. Отримавши таку інформацію та маючи на увазі те, що брат проживав разом із нею на день її смерті, вона звернулась для оформлення спадщини після смерті матері та брата до приватного нотаріуса Петропавлівського районного округу, який відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропущення строку для прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що: «за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини».

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Поважними причинами пропущення нею строку для подання заяви про прийняття спадщини вважає наступне: ні їй , ні покійному братові не було відомо про існування об`єктів спадщини після смерті матері ОСОБА_2 і тільки в 2018 році представники Миколаївської ОТГ повідомили їй про наявність спадщини.

Отже ,поважні причини щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини нею визначено, але встановлення такого строку не дасть їй підстав для оформлення спадщини, адже у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на об`єкт спадщини, а тому вірним предметом цього позову повинно бути встановлення належності об`єкта спадщини спадкодавцю та визнання права на такий об`єкт за спадкоємцем, тобто за нею - ОСОБА_1 .

Згідно п. п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У неї дійсно відсутній правовстановлюючий документ на об`єкт спадщини, - можливо він був втрачений її мамою за життя, що власне і явилось підставою для пропущення нею строку для прийняття спадщини.

Згідно п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, або якщо первинна реєстрація нерухомого майна не була проведена, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності не визнається представниками державних органів та нотаріату в зв`язку з відсутністю у мене оригіналу сертифікату про право мами на земельну частку (пай), що і призвело до подання цього позову до суду.

Отже для вирішення питання спадкування нею права на земельну частку (пай) після смерті мами та брата, потрібно підтвердити належність спадкодавцю такого об`єкту.

Такими доказами є довідка Держгеокадастру у Петропавлівському районі згідно до якої до цього часу за ОСОБА_2 числиться права на земельну частку (пай) та власне ксерокопія сертифікату про право на земельну частку (пай). Отже доведення належності права на земельну частку (пай) є беззаперечним та відповідно беззаперечним є її право на його спадкування згідно до закону.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення

додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 статті 1272 ЦКУкраїни. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло

з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, тому нею відповідачем по справі визначено Миколаївську ОТГ, адже інші спадкоємці відсутні.

Окрім того у її свідоцтві про народження її матір`ю визначено на російській мові : « ОСОБА_4 », в той час як в усіх інших її правовстановлюючих документах її особисті дані визначено як : « ОСОБА_2 ». В свою чергу визначення особистих даних її матері в свідоцтві про її народження також ставить під сумнів їхні родинні відносини та її право на спадщину.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Від факту встановлення родинних відносин між спадкоємцем та позивачем залежить вирішення питання щодо отримання мною спадщини за законом.

По-перше зазначає , що згідно тлумачного словника імен українського походження такі імена як : ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , рівно як і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , є похідними одне від одного, та раніше вживались як взаємозамінні, хоча звучать по різному. Так як її свідоцтво про народження видавалось 12.01.1956 року, то визначення в різних правовстановлюючих документах особистих даних її мами є коректним та підтверджує її родинні відносини з нею.

В разі не прийняття судом вищенаведеного щодо її родинних відносин зі спадкодавцем на їхнє підтвердження до судового розгляду буде залучено свідків, які довгий час спілкувались зі мною та обома спадкодавцями, ще за їхнього життя.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що я поніс на час подання позову складає витрати на сплату судового збору в розмірі 768, 40 гривень. Додаткові витрати можуть виражатись у прибутті за місцем розташування суду для участі в судовому засіданні в разі затягування розгляду справи з боку відповідача.

Також стверджує, що нею не подано іншого позову до Миколаївської ОТГ, щодо встановлення факту родинних відносин, належності майнового права спадкодавцю та визнання такого права за спадкоємцем за законом.

Просить суд :

- Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, а саме що вони матір`ю та рідною донькою.

- В порядку спадкування за законом визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер : НОМЕР_4 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром : 4,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату серії НОМЕР_2 виданого 05.04.2000 року Петропавлівською райдержадміністрацією та зареєстрованого 05.04.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0624, що належить ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони в судове засідання не з"явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує .

Відповідач своєї позиції щодо предмету позову не зазначає . З цього приводу суд вважає дану позицію як визнання позову , адже свого відзиву чи заперечень з цього приводу суду не надано.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть , серії НОМЕР_1 , видане 25.06.1996 р. виконкомом Миколаївської сільсьої ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Факт родинних відносин померлої ОСОБА_2 з позивачем підтверджується копіями свідоцтва про народження позивача , серії НОМЕР_5 , виданого повторно Миколаївською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області та свідоцтвом про укладення шлюбу , серії НОМЕР_6 , виданого також Миколаївської сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Суд погоджується з позиціє позивача в тій частині , що у вищевказаних документах різняться записи по-батькові її матері , так як у свідоцтві про укладення шлюбу зроблено запис на російській мові - " ОСОБА_9 " , а у свідоцтві про смерть записано на українській мові - " ОСОБА_10 ". На думку суду зазначені імена є тотожними .

У Сертифікаті на право на земельну частку ( пай ) ( копія ) , серії НОМЕР_7 , виданого 05.04.2000 р. Петропавлівською РДА Дніпропетровської області зазначається , що даний документ видано гр-ну України - члену колективного сільськогосподарського підприємства " Зоря " ОСОБА_2 , яка проживає в с .Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області та на підставі рішення Петропавлівської РДА від 20.03.2000 р. їй належить право на земельну частку ( пай ) у землі , яка перебуває у колективній власності КСП " Зоря " розміром 4.42 га , вартість 14551 грн.

З огляду на даний документ слід дійти висновку , що даний правовстановлюючий документ померла за життя не отримала , а тому суд погоджується з доводами позивача про те , що ні вона , ні її рідний брат не були обізнані про його існування. Дана обставина , на думку свідчить по поважність пропуску строку на прийняття спадщини.

У свідоцтві про смерть ( копія ) , серії НОМЕР_3 , виданого Петропавлівським РВ ДРАЦС 28.11.2017 р. зазначається , що ОСОБА_3 помер у віці 55 років в м. Дніпропетровську .

Постановою приватного нотаріуса від 05.12.2017 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 брата ОСОБА_3 , так як спадкоємець ( позивач ) пропустила встановлений законом шестимісячний строк прийняття спадщини.

Довідками Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 23.11.2017 р. ( вих. №№ 3733 , 3734 ) зазначається , що ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 і разом з нею був зареєстрований її син - ОСОБА_3 . Заповіт від імені померлої ОСОБА_11 не посвідчувався.

Іншими довідками вказаної сільської ради від 28.11.2017 р. ( вих.№№ 3779 , 3780 ) також підтверджується той факт , що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований та проживав за адресою - АДРЕСА_1 , проживав один . Заповіт від його імені не посвідчувався.

Суд погоджується з посиланням позивача на роз"яснення зазначені п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 .

Де зазначається , що суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз`яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Отже враховуючи вищенаведений лист суду касаційної інстанції спадкування після смерті ОСОБА_2 повинно відбуватись за правилами Цивільного Кодексу УРСР.

Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Як зазначалося вище позивач була донькою спадкодавця і спадкоємцем першої черги .

На час відкриття спадщини зі спадкодавцем проживав її син ОСОБА_12 , який , згідно ЦК УРСР від 1960 р. фактично прийняв спадщину .

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки мати позивача набула право на земельну ділянку, позивач має право успадкувати ці майнові права як спадкоємець першої черги за законом після її смерті на підставі ст.1262 ЦК України.

Відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки у разі втрати сертифікату про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України ).

З урахуванням того, що нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, іншогоспособу, ніж довести в судовому порядку своє право, не існує, тому суд дійшов висновку, що інтереси позивача мають бути захищені шляхом визнання за нею права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач надала достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтувала свій позов.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст 4,12, 23,76-82, 136, 206 , 247, 265 ЦПК України, ст.ст.1221,1225 , 1266 , 1268 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин , встановлення належності спадкового права спадкодавцю та визнання такого права за спадкодавцем - задовольнити.

Встановити той факт , що ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною матір"ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В порядку спадкування за законом визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер : НОМЕР_4 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром : 4,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату серії НОМЕР_2 виданого 05.04.2000 року Петропавлівською райдержадміністрацією та зареєстрованого 05.04.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0624, що належить ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію рішення невідкладно направити сторонам для відома.

У порядку ст. 136 ЦПК України звільнити відповідача від сплати судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи , які не були присутні під час проголошення рішення суду можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії судового рішення .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. П. Полубан