ПОСТАНОВА
Іменем України

21 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/896/19

провадження № 22-ц/4809/1151/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник адвокат Березовська І.А.

відповідачі - Богданівська сільська рада, Знам?янська районна державна адміністрація, представник за довіреністю - Марченко Олена Дмитрівна

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в особі відділу у Знам?янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2019 року у складі судді Ткаченка Б. Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Знам?янського району, Знам?янської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в особі відділу у Знам?янському районі про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Богданівської сільської ради Знам?янського району, Знам?янської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в особі відділу у Знам?янському районі про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай).

Зазначала, що у січні 2019 року вона випадково дізналась про те, що має право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Батьківщина», як колишній член КСП. Звернувшись до архівного відділу Знам?янської районної державної адміністрації із запитом отримала письмову відповідь за № 127/01-19 від 31 січня 2019 року з дорученням архівного випису від 31 січня 2019 року за № К-175/01-46 з протоколу № 22 засідання правління КСП «Батьківщина» від 27 грудня 1993 року, яким рекомендовано прийняти у члени КСП ОСОБА_2 на МТФ № 1, та протоколу № 12 від 15 червня 1996 року засідання правління КСП «Батьківщина» від 27 грудня 1993 року, з якого вбачається, що відомості про виключення її з членів КСП «Батьківщина» відсутні. З відповіді відділу у Знам?янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01 лютого 2019 року № К-5/0-0.24-5/142-19 вона дізналась, що згідно з додатком № 1 до Державного акту - списком громадян-членів КСП «Батьківщина» ОСОБА_2 внесена до списку членів КСП «Батьківщина» № 229 та має право на земельну частку (пай). З відповіді Знам?янської районної державної адміністрації від 20 лютого 2019 року № 01-38/6/1 вона дізналась, що за інформацією відділу у Знам?янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з наявних книг реєстрації Державного акту на право колективної власності на землю по Богданівській сільській раді існує запис № 229 на ім?я ОСОБА_2 . Запис про реєстрацію та видачу сертифіката на земельну частку (пай) на ім?я ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відсутній. Отримавши відповідь відділу у Знам?янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 28 лютого 2019 року № К-19/0-0.24-20/142-19 вона дізналась, що згідно з книгою реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Батьківщина» запис про реєстрацію, виготовлення, видачу сертифікату на її ім?я відсутній, до відділу сертифікат на її ім?я також не передавався.

У списку до додатку № 1 до Державного акту про право колективної власності на землю вона значиться під № 229, однак була допущена помилка в її імені замість правильного « ОСОБА_3 » зазначено « ОСОБА_3 ». Всі інші відомості, у тому числі прізвище та по-батькові збігаються. Після реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 прізвище ОСОБА_4 змінила на ОСОБА_5 .

Просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме невідповідність запису імені «Наталья» у записі ОСОБА_2 у списку до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина», а саме у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства за порядковим 229 та вважати вірним запис за порядковим номером 229 імені у прізвищі, імені, по-батькові ОСОБА_2 , визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 4,43 умовних кадастрових га із земель колишнього КСП «Батьківщина» згідно з Державним актом на право колективної власності на землю.

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2019 року у задоволенні позову про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено у зв?язку з пропуском строку позовної давності. Оскільки судом відмовлено в позові про визнання права на земельну частку (пай), то встановлення факту неправильності імені позивача у списку , що додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «Батьківщина», не породжує жодні правові наслідки для позивача, тому суд відмовив і в позові про встановлення факту.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що про те, що вона має право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Батьківщина» дізналась випадково 30 січня 2019 року від адвоката, до якого зверталась за юридичною консультацією. Висновок суду, що нею пропущено строк звернення до суду з позовом є помилковим та передчасним. Також судом не вирішено питання про встановлення факту неправильності запису її імені у списку до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» від 06 жовтня 1995 року, оскільки це не буде породжувати жодні юридичні наслідки для неї, незважаючи на доведеність факту, що її право на земельну частку (пай) виникло з моменту отримання КСП «Батьківщина» державного акта та є всі підстави визнати за нею таке право. Також суд не взяв до уваги, що представник Богданівської сільської ради у судове засідання не з?явився, подав відзив у якому визнав позовні вимоги в повному обсязі, тобто суд мав би ухвалити рішення про задоволення позову за правилами ч.4 ст.206 ЦПК України.

Апеляційне провадження відкрито 12 червня 2019 року (а.с.67), ухвалою від 25 червня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 07 серпня 2019 року (а.с.75).

За клопотанням позивача та її представника ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року розгляд справи відкладено на 21 серпня 2019 року та продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів (а.с.101).

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що перебіг позовної давності розпочався в 2019 році після звернення позивача за правовою допомогою до адвоката, оскільки саме в цей період вона дізналася, що була включена в списки на отримання земельної частки (паю) та їй безпідставно не було видано сертифікат.

Відповідачі, третя особа про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином під розписку (а.с.103,105,106-108,111-112,114), в засідання апеляційного суду не прибули повторно, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина » отримало 06 жовтня 1995 року (а.с.24). ОСОБА_6 включена до списку членів КСП, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю під №229, однак їй не видавався сертифікат на право власності на земельну частку (пай), запис про реєстрацію, виготовлення та видачу сертифікату відсутній ( а.с.19,21,23).

Трудовою книжкою колгоспника, архівними виписами з протоколів засідання правління КСГП «Батьківщина» 27 грудня 1993 року, зборів уповноважених від 12 лютого 1994 року підтверджується, що позивач з 01 вересня 1993 року була прийнята в члени КСГП «Батьківщина» та 27 квітня 1996 року виключена із членів КСГП за власним бажанням, з грудня 1999 року працювала у військовій частині с.Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області (а.с.12-15,18,45).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що на час отримання 26 квітня 1995 року КСГП «Батьківщина» Державного акта на право колективної власності на землю позивач була членом цього КСГП та внесена до списку осіб на розпаювання землі, однак сертифікат на земельну частку (пай) їй не було виписано і вона його не отримала, позивач мала право на земельну частку (пай) та мала право на виділення її в натурі і її право було порушено, однак воно не підлягає захисту за спливом позовної давності.
Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, а статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
За вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Право на позов у позивача виникло з часу неотримання нею сертифікату на земельну частку (пай), трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР, 1963 року, минув ще до набрання чинності ЦК України, 2003 року.
Суд за правилами ст. 89 ЦПК України дав належну оцінку доводам позивача, що про порушене право вона дізналася тільки в 2019 році після звернення до адвоката.
Колегія суддів зазначає, що позивач про порушене право повинна була б дізнатися при не отриманні сертифікату. Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, проводилося відкрито, гласно. Процедура розпаювання включала в себе складання списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, виготовлення та отримання сертифікату на земельну частку (пай), виділення земельної частки (паю) в натурі із заміною сертифікату на Державний акт на право приватної власності на землю.
Позивач своє місце проживання на території Богданівської сільської ради, яке було місцем знаходження і КСГП «Батьківщина», не змінювала і не могла не знати про отримання членами КГСП сертифікатів та Державних актів.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач мала право на земельну частку (пай), але строк звернення з позовом до суду за захистом порушеного права позивач пропустила більш ніж на 20 років, поважність причин пропуску цього строку не зазначила, клопотання про його поновлення на заявляла, безпідставно посилаючись на те, що право на позов у неї виникло лише в 2019 році і строк позовної давності не є пропущеним.
Відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним судом в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 24 червня 2019 року справа 471/375/17-ц, провадження № 61-29964 св18, в постанові від 11 лютого 2019 року справа № 321/296/17, провадження № 61-28072св18, в постанові від 26 листопада 2018 року справа № 395/1324/16-ц, провадження № 61-29106св18.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо невстановлення судом факту неправильності імені позивача у списках, колегія суддів зазначає, що факти встановлюються якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, Словником власних імен людей підтверджуються різні форми написання імені «Наталія» - Наталя, ОСОБА_7 , російською мовою ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За правилами ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє чи не обмежений представник відповідача у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
У відзиві на позовну заяву Богданівська сільська рада зазначила, що не заперечує щодо задоволення позову та просить підготовче судове засідання і слухання справи по суті провести за відсутності представника ради (а.с.34-35).
В рішенні суду зазначено, що суд відмовляє у прийнятті заяви про визнання Богданівською сільською радою позову, оскільки це суперечить закону, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.
Вирішення питання про відмову в прийнятті заяви про визнання позову в рішенні суду, а не в ухвалі суду, не призвело до неправильного вирішення справи.
Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, зокрема, щодо початку перебігу позовної давності, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішенняЗнам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2019 року без змін. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 27 серпня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко