22-ц/812/1451/19 Справа №2-2630/10
Провадження №22-ц/812/1451/19
УХВАЛА

19 серпня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі судді Бондаренко Т.З., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28 липня 2010 року та додаткове рішення того ж суду від 22 грудня 2010 року, ухвалених за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28 липня 2010 року задоволено позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Додатковим рішенням того ж суду від 22 грудня 2010 року ухвалено про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

25 липня 2019 року ОСОБА_1 , поштою направив апеляційну скаргу на судові рішення з клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Поважними причинами пропуску процесуального строку відповідач вказує, що про існування вказаних судових рішень йому нічого не було відомо. Його жодним чином не було повідомлено про розгляд справи та про прийняте рішення. Дізнався про оскаржуване рішення лише 18 червня 2019 року від свого керівника, оскільки за місцем роботи надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату. Після чого звернувшись до Ленінського районного суду м.Миколаєва з відповідною заявою ним отримано копію оскаржуваного рішення 27 червня 2019 року (а.с. 113).

Однак апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою не може бути відкрито з наступних підстав.

Пунктом 13 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 р.) передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За приписами ст. 294 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва ухвалено 28 липня 2010 року за участі відповідача ОСОБА_1. Так в протоколі судового засідання від 28 липня 2010 року відображено, що в судове засідання з`явився відповідач та визнав уточнені позовні вимоги (а.с.52-53,54). Оскаржуване рішення оскаржувалось відповідачкою по справі ОСОБА_2 в апеляційному порядку про що також було повідомлено ОСОБА_1. , що вбачається зі зворотнього поштового повідомлення на його ім`я з засвідченням підпису про отримання відправлення (а.с.76, 100). Таке свідчить про обізнаність ОСОБА_1. у розгляді справи. Проте відповідач у той час не скористався своїм правом та не оскаржив судові рішення до Миколаївського апеляційного суду.

Наведене свідчить, що відповідачем ОСОБА_1 протягом 9 років не вживалися заходи щодо реалізації своїх процесуальних прав, а звернувся він з апеляційною скаргою лише 25 липня 2019 року.

Зазначене у сукупності свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку учасника справи та користування ним своїми процесуальними правами, що є порушенням вимог частини третьої ст. 27 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення), а тому не можна вважати, що апеляційна скарга ним була подана у розумні строки, чи він вживав заходи для того щоб вчасно оскаржити судове рішення чи навів обставини, які об`єктивно перешкоджали йому своєчасно вчинити такі дії.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без поважних причин є втручанням у принцип правової визначеності, який є складовим принципу верховенства права.

Зі змісту ст. З ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року) вбачається, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

У рішенні від 03 квітня 2008 р. у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» Європейський суду з прав людини зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зазначає, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року заява № 3236/03).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (п. п. 33, 34 рішення ЄСПЛ від 20 червня 2011 року у справі "Перетяка та Шереметьев проти України").

Вирішуючи питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції має перевірити інші обставини, з якими може бути пов`язано пропуск такого строку, зокрема процесуальну добропорядність особи, яка подає апеляційну скаргу.

Суд вважає, що в даному випадку звернення з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення особою, обізнаною про його ухвалення, не може бути підставою для поновлення строку на оскарження, враховуючи імперативні приписи ч.2 ст.358 ЦПК України.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, що її подала, була повідомлена про розгляд справи на 29 червня 2010 року та був присутнім у судовому засіданні 28 липня 2019 року, коли ухвалено оскаржуване рішення міг вжити заходи для вчасного апеляційного оскарження.

Крім того, доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_1 не надав, а тому вважаю необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суддя , -

УХВАЛИЛА

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28 липня 2010 року та додаткове рішення того ж суду від 22 грудня 2010 року, ухвалених за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.З.Бондаренко