Справа № 161/208/18 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/693/19 Категорія: 29 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 29.03.2017 року близько 17.25 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «МітсубісіГалант», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Потебні в м. Луцьку по другорядній в напрямку вул. Львівської, не надав перевагу в русі автомобілю марки Мерседес Бенс, н.з. НОМЕР_2 , який перебував під його керуванням та рухався по вул. Львівській зі сторони вул. Володимирської, та як наслідок допустив зіткнення, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.1 (г), 2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок даної ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, а позивач-тілесні ушкодження у вигляді повторної закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови та забою грудної клітки. Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження автомобіля марки Мерседес Бенс Е 200, н.з. НОМЕР_2 , від 27.04.2017 року розмір матеріальних збитків, завданих його автомобілю внаслідок ДТП становить 139033,99 грн.

Крім того, позивач зазначає, що внаслідок отриманих у ДТП травм він звертався за наданням медичної допомоги до КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» та був госпіталізований у нейрохірургічне відділення з 30.03.2017 року по 07.04.2017 року, його витрати на лікування склали 2710,72 грн.

Вказує, що внаслідок ДТП йому було завдано також моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних та душевних стражданнях. Спричинену моральну шкоду він оцінює у 15000 грн.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача в його користь суму за завдану матеріальну шкоду в розмірі 139033,99 грн, суму в розмірі 15000 грн за завдану моральну шкоду, витрати на лікування в розмірі 2710,72 грн. Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 3000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 139033,99 грн внаслідок пошкодження автомобіля, 2680,72 грн витрат на лікування та на відшкодування моральної шкоди 10000 грн і 3000 грн витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1517,15 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в інтересах відповідача, в якій він просить скасувати рішення суду та відмовити у позовних вимогах у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд не звернув увагу на відсутність доказів на підтвердження вини відповідача у скоєнні ДТП, зокрема, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Зазначає, що жодних доказів підтвердження неправомірності дій відповідача, вини у ДТП позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду мотивовано тим, що шкода, заподіяна позивачу, сталась з вини відповідача та враховуючи докази по справі, суд знаходить позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди підставними. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, витрат на лікування, витрат на проведення експертизи та визначаючи їх розмір, суд першої інстанції прийняв до уваги обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних йому моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості вважав справедливими встановлені судом суми компенсації заподіяної позивачеві моральної шкоди та інших виплат, понесених у зв`язку з цим.

Колегія суддів із даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 29.03.2017 року близько 17.25 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «МітсубісіГалант», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Потебні в м. Луцьку, по другорядній в напрямку вул. Львівської, не надав перевагу в русі автомобілю марки Мерседес Бенс, н.з. НОМЕР_2 , який перебував під керуванням ОСОБА_4 та рухався по вул. Львівській зі сторони вул. Володимирської, та як наслідок допустив зіткнення, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.1 (г), 2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок даної ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, що підтверджується протоколом огляду місця події від 29.03.2017 року (а.с. 6).

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставності покладеної на відповідача матеріальної відповідальності, оскільки не підтверджено його вину у спричиненні ДТП, з огляду на таке.

30 березня 2017 року слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області дані відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001464 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З постанови слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Ткачука С.С. про закриття кримінального провадження від 23 вересня 2017 року вбачається, що вищевказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України та наявністю складу адміністративного правопорушення. Копію даної постанови слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Ткачук С.С. скерував начальнику Управління патрульної поліції у м. Луцьку для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності (а.с. 10, 11).

Зі змісту даної постанови вбачається, що в ході проведення досудового розслідування слідчим встановлено, що в прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП є грубе порушення водієм автомобіля марки «МітсубісіГалант», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимог п.п.1.5, 2.1(г), 2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р. (а.с.10-11).

Зокрема, п.16.11 ПДР передбачає, що на перехрестях нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, що відповідачем ОСОБА_2 не було вчинено під час руху.

Разом з тим, в даній постанові вказано, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 405 від 04.05.2017 року за ступенем тяжкості тілесні ушкодження, спричинені внаслідок ДТП ОСОБА_1 , відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Однак згідно зі ст.286 КК України кримінальна відповідальність за цією статтею наступає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель, а тому в діях ОСОБА_2 слідчий не вбачав складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, а склад адміністративного правопорушення.

Управлінням патрульної поліції у м. Луцьку надсилались ОСОБА_2 повідомлення від 05.10.2017 року № 6126/41/17/2017 та від 18.10.2017 року № 6530/41/17-2017 (а.с. 19, 20) про необхідність з`явитись до УПП у м. Луцьку у зв`язку з вчиненим ДТП, яка мала місце 29.03.2017 року, однак на виклики останній не з`являвся.

Отже, протокол про порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху не було складено та відповідача не було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

Проте, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про винуватість у вчиненні даної ДТП відповідачем ОСОБА_2 , який рухався по другорядній дорозі і допустив порушення п.п.1.5, 2.1(г), 2.3(б) та 16.11 Правил дорожнього руху, що перебувало у прямому причинному зв`язку із наслідками, які настали після цієї ДТП для позивача ОСОБА_1 , що підтверджено і протоколом огляду місця події від 29 березня 2017 року зі схемою, матеріалами кримінального провадження, зокрема і постановою про закриття кримінального провадження (а.с. 6-7). Разом з тим, як видно із письмових пояснень ОСОБА_2 , даних в ході кримінального провадження, він зазначав, що частково визнає свою вину в тому, що виїхав на перехрестя з другорядної дороги, однак надіявся, що транспортний засіб ОСОБА_1 зупиниться і він встигне проїхати перехрестя без зіткнення.

Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження автомобіля марки Мерседес Бенс Е 200, н.з. НОМЕР_2 , № 0013 від 27.04.2017 року розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача внаслідок ДТП, становить 139033,99 грн. (а.с. 21-41). Витрати, понесені позивачем на проведення зазначеної експертизи становлять 3000 грн.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку.

Аналогічні правові висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 647/698/16-ц, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані сторонами докази, з урахуванням їх належності та достовірності, в тому числі обставини ДТП, встановлені постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Ткачука С.С. про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність винних дій ОСОБА_2 у скоєнні ДТП внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції з висновком якого погоджується апеляційний суд, прийняв до уваги обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних йому моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, обґрунтовано вважав справедливою сумою компенсації заподіяної позивачеві моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Крім того, позивачем понесені витрати, пов`язані із визначенням розміру спричиненої шкоди, які також підлягають відшкодуванню і за правовою природою відносяться до майнової шкоди, оскільки здійснення цих заходів було необхідно виключно у зв`язку із аварійним пошкодженням транспортного засобу, яке відбулось за наявності вини відповідача, що було встановлено в ході судового розгляду, а саме витрати за проведення експертизи, які складають 3000 грн, та витрати, понесені ним на лікування внаслідок ДТП, що підтверджені документально, які складають 2680,72 грн.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що хоча ОСОБА_2 й не був притягнутий до кримінальної/адміністративної відповідальності, однак його вину в скоєнні ДТП доведено належними та допустимими доказами, тобто суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку доказам та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому відсутні підстави для його скасування.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому не можуть бути прийняті до уваги, як значимі, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді