РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/11907/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/996/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» як правонаступник

ВАТ «Банк Універсальний»,

третя особа ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2019 року у складі судді Харечка С.П., ухвалене в м. Рівне о 15 годині 02 хвилини, повний текст рішення складено 25 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», яке є правонаступником ВАТ «Банк Універсальний», третя особа ОСОБА_4 про припинення договорів поруки. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 26 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є «ПАТ «Універсальний Банк» та ОСОБА_4 був укладеній кредитний договір №07-435-КФ-2007, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 35 000 доларів США під 11,95% річних, зі строком погашення кредиту до 25.07.2037 року. Того ж дня між, ОСОБА_6 то Банком був укладений Договір поруки №1, а в подальшому нею підписано ще дві додаткові угоди до нього: Додаткова угода №б/н до договору поруки від 03.04.2009 року та Додаткову угоду до договору поруки від 21.04.2010 року, Договір поруки б/н від 06.04.2011 року, Договір поруки б/н від 25.07.2013 року. Між ОСОБА_2 та Банком були укладені наступні договори поруки: від 21.04.2010 року б/н та від 25.07.2013 року б/н. Між ОСОБА_7 та Банком були укладені наступні договори поруки: від 06.04.2010 року б/н та від 25.07.2013 року б/н. Вказують, що після подання Банком позову про стягнення з позивачів боргу, їм стало відомо, що між ОСОБА_4 (позичальником) та Банком, окрім кредитного договору було укладено ряд додаткових угод: від 02.04.2008 року, 24.03.2009 року, 03.04.2009 року, внаслідок яких було збільшено відповідальність позичальника. Зважаючи на те, що загальна сума за кредитним договором зросла, відповідно до вимог ст. 559 ЦК України порука є припиненою. Звертали увагу суду, що прострочення платежів за кредитним договором виникло з листопада 2013 року, а вимога про стягнення заборгованості подана більше, ніж через шість місяців з моменту виникнення заборгованості, а саме 03.08.2016 року. Оскільки позивачі не отримували жодних вимог (направлених рекомендованим листом) про погашення заборгованості, відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних та достовірних доказів зміни умов основних зобов`язань між Банком та ОСОБА_2 щодо процентних ставок, а тому є недоведеним факт збільшення відповідальності поручителів, із яким закон пов`язує припинення договору поруки.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 адвокат Ярмольчук В.С. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі покликається на положення ч.1,4 ст. 559 ЦК України, яка передбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пояснює, що окрім кредитного договору, який забезпечили порукою його довірителі, Банком та позичальником ОСОБА_4 було укладено ряд додаткових угод, а саме: від 02.04.2008 року, згідно якої надано Банку право самостійно змінювати розмір процентної ставки; від 24.03.2009 року, згідно якого суттєво підвищено процентну ставку за прострочення заборгованості; від 03.04.2009 року, згідно якого змінено і базову, і підвищену процентну ставку, а також змінено термін кредиту. Додає, що внаслідок укладення цих додаткових угод було збільшено відповідальність позичальника, адже сума платежів по кредиту на момент укладення основного зобов`язання становила близько 98 000 доларів США, а після внесення змін перевищила 120 000 доларів США. Акцентує увагу на тому, що з такими змінами поручителі не були ознайомлені. Зазначає, що вимога про дострокове погашення всієї суми кредиту була направлена його довірителям 30 вересня 2014 року, з огляду на що позовна заява до суду могла бути подана до 31 березня 2015 року, а оскільки вона надійшла до суду 03 серпня 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку після зміни строку виконання основного зобов`язання, порука припиняється на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 26 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 07-435-КФ-2007, за умовами якого останній отримав 35 000,00 доларів США зі сплатою 11,95 % річних, зі строком повернення коштів до 25 липня 2037 року.

До основного Договору між сторонами були укладені Додаткові угоди: від 02 квітня 2008 року, від 24 березня 2009 року, від 03 квітня 2009 року, від 21 квітня 2010 року, від 24 березня 2011 року, від 06 квітня 2011 року, від 25 липня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним Договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_8 (змінювала прізвище на ОСОБА_9 укладено: 26.07.2007 р. - Договір поруки №1 та дві додаткових угоди до нього: Додаткову угоду б/н від 03.04.2009 р. та Додаткову угоду від 21.04.2010 р., а також Договір поруки б/н від 06.04.2011 р. та Договір поруки б/н від 25.07.2013 р..

Окрім, зазначеного договору поруки, кредитний договір забезпечено також і договорами поруки з ОСОБА_2 : Договір поруки б/н від 21.04.2010 р., Договір поруки б/н від 06.04.2011 р., Договір поруки б/н від 25.07.2013 р..

Також, для виконання забезпечення зобов`язання за кредитним Договором між Банком та ОСОБА_7 укладено: Договір поруки б/н від 21.04.2010 р., Договір поруки б/н від 25.07.2013 р..

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель віповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подачі позову), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Частиною першою ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подачі позову -20.09.2016 року) встановлено, що припинення поруки пов`язане, зокрема, із припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як встановлено судом і не спростовано сторонами, при укладенні договору кредиту №07-435-КФ-2007 від 26.07.2007р., з ОСОБА_4 , Банком одночасно були укладені договори поруки з ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , а в подальшому додаткові угоди до них.

03.08.2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №569/9885/16-ц).

Саме з цієї позовної заяви поручителям стало відомо про те, що між Банком та позичальником за кредитним договором ОСОБА_4 , окрім основного договору, поручителями за зобов`язаннями по якому вони виступили, було укладено ряд додаткових угод: від 02.04.2008 року, 24.03.2009 року, 03.04.2009 року. Зазначені додаткові угоди збільшують відповідальність позичальника.

Так, додатковою угодою між Банком та ОСОБА_4 від 02 квітня 2008 року надано Банку право самостійно змінювати розмір процентної ставки.

Умовами Додаткової угоди від 24 березня 2009 року процентна ставка з 24.03.2009 року по 02.04.2009 року визначена в розмірі 5,89% річних, а в інший період 38,85% річних, який застосовується до всієї простроченої суми основного борту Позичальника. В період з 03.04.2009 року по 24.03.2010 року процентну ставку було визначено в розмірі 12,95%, а в інший період 38,85%, який застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника.

Умовами Додаткової угоди між Банком та ОСОБА_4 від 03 квітня 2009 року базову процентну ставку встановлено у розмірі 5,89 %, а підвищену - 13,89% річних. Зобов`язано Позичальника сплачувати Кредитору за користування кредитом в період з 03.04.2009 року по 23.03.2010 року у разі погашення кредиту без прострочення в розмірі базової ставки, а у випадку прострочення - базову підвищену відсоткову ставку. В період з 24.03.2010 року по 23.03.2015 року Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом у випадку своєчасної сплати базову процентну ставку 8,47% річних, а у випадку прострочення - базову підвищену процентну ставку 8,47%. В період з 24.03.2015 року у випадку своєчасної сплати базова процентна ставка складає 7,06% річних, а у випадку прострочення - базова підвищена процентна ставка 7,06% річних. Змінено термін кредиту і встановлено його по 10.08.2037 року. В подальшому відсоткова ставка також зростала.

Апеляційний суд приходить до переконання, що внаслідок укладення зазначених додаткових угод із позичальником збільшилась відповідальність останнього за кредитним договором № 07-435-КФ-2007 від 26 липня 2007 року, зобов`язання за яким забезпечені поручителями, котрі, в свою чергу, не були повідомлені про укладення таких додаткових угод і своєї згоди на зміну зобов`язань позичальника не надавали.

Зміна зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, є безумовною підставою припинення поруки.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи, та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють правовідносини між сторонами щодо поручительства, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з відповідача користь позивачів підлягають до стягнення понесені ними судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги на рішення суду в сумі 2 480,40 грн..

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», що є правонаступником ВАТ «Банк Універсальний», третя особа ОСОБА_4 , про припинення договорів поруки задовольнити.

Припинити договір поруки № б/н від 26 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «УніверсалБанк».

Припинити договір поруки № б/н від 21 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «УніверсалБанк».

Припинити договір поруки № б/н від 06 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_7 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк».

Стягнути з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 судові витрати у вигляді судового збору в сумі у вигляді судового збору в сумі 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень 40 копійок порівну.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Шимків С. С.