Ухвала

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/23417/17

провадження № 61-14791ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», подану представником - адвокатом Васильєвою Оленою Володимирівною на постанову Одеського апеляційного суду від 11 липня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим у березні 2018 року вищезазначеним позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати недійсним публічний договір про надання фінансового лізингу №АВНОА!00000018; 2) стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на його користь - 93 583,67 грн, які були сплаченні ТОВ «Автокредит Плюс» як лізингодавцю; 3) стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на його користь - 51 770 грн, які були витрачені на поліпшення предмета лізингу - транспортний засіб Mersedes-Benz S 320, 2000 р. в.; 4) стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на його користь витрати в сумі - 1 174, 00 грн, що були сплачені за діагностику транспортного засобу; 5) стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на його користь витрати в сумі - 2 000 грн, що були сплачені за оцінку залога транспортного засобу; 6) стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на його користь - 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року в задоволенні позов задоволено частково.

Визнано недійсним публічний договір фінансового лізингу №АВНОА!00000018 від 23.04.2017 року з додатками, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс».

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит Плюс» транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 320 сірого кольору, 2000 р. в., номер кузова НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 витрати в сумі - 93 583,67 грн., що були сплачені ТОВ «Автокредит Плюс» як лізингодавцю.

Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 витрати в сумі - 1 174,00 грн., що були сплачені за діагностику автомобіля Mersedes-Benz S 320, та витрати в сумі - 2 000 грн., що були сплачені за оцінку залога авто.

Стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 витрати в сумі - 51 770,00 грн., що були витрачені на поліпшення предмета лізингу - автомобіль MERCEDES-BENZ S 320 сірого кольору номер кузова НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 1 685,28 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 липня 2019 року задоволено частково апеляційну скаргу відповідача у справі. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 витрат в сумі - 1 174,00 грн., що були сплачені за діагностику автомобіля, витрат в сумі - 2 000 грн., що були сплачені за оцінку залога автомобіля, витрат в сумі - 51 770,00 грн., що були витрачені на поліпшення предмета автомобіля, - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В решті рішення - залишити без змін.

У липні 2019 року ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» через засоби поштового зв`язку подало касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у справі, в якій просить прийняти постанову, якою розмір стягнутих судовим рішенням апеляційної інстанції зменшити з 93 583,67 грн до 57 326,96 грн та відмовити в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу, в іншій частині постанову залишити без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2019 року визначено суддю - доповідача Калараша А. А.

Розпорядженням від 27 серпня 2019 року № 1361/0/226-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з постановленням Верховним Судом 14 серпня 2019 року ухвали про самовідвід судді Калараша А. А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2019 року визначено суддю - доповідача Петрова Є. В.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500 грн (1 921* 500).

Предметом спору у даній справі є вимоги як майнового характеру, а саме стягнення з «Автокредит Плюс» на користь позивача: 93 583,67 грн, які були сплачені ТОВ «Автокредит Плюс» як лізингодавцю; 51 770 грн, які були витрачені на поліпшення предмета лізингу - транспортний засіб Mersedes-Benz S 320, 2000 р.в.; витрат в сумі - 1 174, 00 грн., що були сплачені за діагностику транспортного засобу; витрат в сумі - 2 000 грн., що були сплачені за оцінку залога транспортного засобу; 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди; так і немайнового характеру - визнання недійсним публічний договір про надання фінансового лізингу.

Вимоги майнового характеру в загальній сумі 168 527,67 грн, станом на 01 січня 2019 року не перевищують п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 * 500).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 11 липня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», поданою представником - адвокатом Васильєвою Оленою Володимирівною на постанову Одеського апеляційного суду від 11 липня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров