Провадження № 22ц/812/19/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 серпня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/1581/17-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення, яке постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Щербини Сергія Вікторовича у приміщенні цього суду 02 березня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

14 березня 2017 р. Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», Банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № CL-400/049/2008 від 17 грудня 2008 р. (далі - Договір), укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 325 000 грн. зі строком остаточного повернення до 17 березня 2017 р., зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків відповідно до умов кредитного договору. В той же день між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати перед Банком за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 її боргових зобов`язань.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 07 грудня 2016 р. утворилась заборгованість у загальному розмірі 104918 грн. 24 коп., з яких: 78291 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом, 26626 грн. 90 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач просив стягнути зазначену заборгованість, а також судові витрати по 800 грн. з кожного відповідача.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представником позивача було надано суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2018 р. позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2008 р. № CL-400/049/2008 у розмірі 104918 грн. 24 коп., з яких 78291 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом, 26626 грн. 90 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом та по 800 грн. судового збору з кожного окремо.

Рішення суду мотивовано тим, що 17 березня 2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», який змінив свою назву на ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-400/049/2008 (далі - Договір), відповідно до п. 2 ч. 1 якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 325 000 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків відповідно до умов Кредитного договору. Крім того в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 17 березня 2008 р. був укладений договір поруки. Свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав належним чином. Відповідачі взятих на себе зобов`язань не виконали, внаслідок чого станом на 07 грудня 2016 р. виникла заборгованість по кредиту у розмірі 104 918,24 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 78 291,34 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 26 626,90 грн. Розмір вказаної суми заборгованості за кредитом оспорений не був, підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 02 березня 2018 р. представником відповідачів адвокатом Мотельчук Ю.І. подавалось до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із погодними умовами; 12 жовтня 2017 р. цим же представником подавалось клопотання про витребування у позивача доказів та надання документів, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи про підтвердження видачі кредиту позичальнику та відкриття поточного рахунку, а розрахунок заборгованості не дає можливість встановити, які саме суми були направлені на погашення кредиту, які - на проценти та штрафні санкції, тоді як відсутність таких документів унеможливила надання відповідачем відзиву на позов, але таке клопотання судом не вирішено, суд не звернув уваги на наявність передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України підстав для припинення поруки; сплив позовної давності є підставою для відмови у позові; відповідач не отримував від банку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за кредитом.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

При цьому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність учасників справи.

Так, в силу ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Подані представником позивача заява про розгляд справи без участі представника Банку, клопотання представника відповідача адвоката Скотникова О.М. про відкладення розгляду справи, витяг з реєстру поштових відправлень за результатами пошуку за трек-номером щодо вручення судової повістки ОСОБА_1 (за довіреністю), акт про неможливість вручення судової повістки ОСОБА_2 свідчать про те, що усі учасники справи належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України повідомлені про час та місце судового засідання.

Колегія суддів відхилила як безпідставне клопотання адвоката Скотникова О.М. про відкладення розгляду справи через перебування останнього у відпустці, оскільки не надано належних доказів щодо відпустки представника відповідача, а також щодо поважності причин неявки ОСОБА_1 та неможливості направлення до суду іншого представника, врахувавши також тривалість розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону заочне рішення суду в повній мірі не відповідає.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2008 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № CL-400/049/2008, на виконання якого остання отримала кредит у розмірі 325 000 грн.

В той же день між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати перед Банком за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 її боргових зобов`язань.

Згідно умов Договору кредит надавався для купівлі автомобіля марки AUDI A6 на умовах повернення його щомісяця частинами відповідно до графіку платежів (до 17 березня 2015 р.) та сплати процентів - за плаваючою процентною ставкою - фіксований відсоток + FIDR (фіксований відсоток - 2,49% річних, FIDR - процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

В подальшому між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 неодноразово укладались додаткові договори до Кредитного договору від 17 березня 2008 р., якими було змінено розмір процентної ставки, строки та порядок повернення кредитних коштів.

В останнє такі зміни вносились додатковим договором № 5 від 06 червня 2014 р., відповідно до якого сторони визначили, що на період з 17 червня 2014 р. до 16 липня 2014 р. для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка - 10%, на період з 17 липня 2014 р. до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором фіксована процентна ставка встановлена на рівні 3,81%, викладено графік платежів у новій редакції, дату остаточного повернення кредиту визначено 17 березня 2017 р., передбачено повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування кредитом ануїтетними платежами. Також сторони визначили, що на 06 червня 2014 р. сума неповернутого кредиту становить 101 494 грн. 32 коп., процентів - 11 238 грн. 26 коп. (т. 1 а.с. 33-37).

Додаткові договори щодо відповідних змін у кредитному договорі 01 квітня 2009 р.,18 квітня 2011 р. та 06 червня 2014 р. укладались також з поручителем (т. 1 а.с. 25, 31, 38).

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, дійшов висновку, що свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав належним чином, що підтверджується меморіальним ордером №1 від 17 березня 2008 р.

В той же час відповідачі взятих на себе зобов`язань не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість і позивач, звертаючись з позовом, наполягав на стягненні заборгованості, яка станом на 07 грудня 2016 р. становить 104 918,24 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 78 291,34 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 26 626,90 грн. (за період з 18 травня 2015 р. по 06 грудня 2016 р.).

12 грудня 2016 р. на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позивачем у відповідності до вимог розділу 1.9 кредитного договору направлялись досудові вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом, розрахованої станом на 07 грудня 2016 р.: 78 291,34 грн. заборгованості за кредитом та 26 626,90 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом (т. 1 а.с. 41-43), які залишились без виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За такого розрахунок заборгованості за кредитним договором у спорах про стягнення такої заборгованості та його обґрунтованість входять до предмету доказування по спорах про стягнення кредитної заборгованості.

Суд в порушення положень ст.ст. 77, 263, 264 ЦПК України, вирішуючи спір, не звернув увагу, що у наданих позивачем доказах фактично відсутній обґрунтований розрахунок заборгованості за кредитним договором № CL-400/049/2008 від 17 березня 2008 р. Так, наданий позивачем розрахунок (т. 1 а.с. 40) складається лише з двох цифр і не містить відомостей про надходження коштів за весь період кредитування, їх розподіл, нараховані та сплачені проценти за користування кредитом.

Крім того, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 12 жовтня 2017 р. подавалось клопотання про витребування у позивача доказів на підтвердження отримання кредитних коштів позичальником та виписку по рахунку для з`ясування стану рахунку та черговості зарахувань коштів (т. 1 а.с. 100).

В порушення вимог ст. 222 ЦПК України суд таке клопотання не вирішив.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аргументи щодо відсутності у справі належного розрахунку заборгованості викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладені вимоги закону, обставини справи, з метою виконання вимог цивільного законодавства, усунення суду першої інстанції від повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів прийняла додаткові докази від представника відповідача адвоката Скотникова О.М. - квитанції про внесення коштів на банківські рахунки (т. 2 а.с. 6-57) та ухвалою від 18 грудня 2018 р. частково задовольнила клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Скотникова О.М. про витребування доказів та витребувала у ПАТ «ОТП Банк» виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-400/049/2008 та належним чином здійсненого розрахунку заборгованості позичальника за весь період користування кредитними коштами станом на 07 грудня 2016 р. (за кредитом, процентами та іншими платежами) з відображенням усіх оплат позичальника та віднесенням їх на погашення заборгованості (за кредитом, процентами та іншими платежами) та урахуванням внесених коштів відповідно до наданих представником ОСОБА_1 квитанцій.

Позивачем був наданий розрахунок заборгованості та виписки з особових рахунків позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-400/049/2008 (т. 2, а.с. 78-118).

Крім того ухвалою апеляційного суду від 29 січня 2019 р. було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_5 та призначена по справі судова економічна експертиза.

На вирішення експерта були поставлені питання: Чи відповідають наявні у матеріалах справи надані позивачем - ПАТ «ОТП Банк» розрахунки заборгованості позичальника ОСОБА_1 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ «ОТП Банк» (т. 1 а.с. 40, т. 2 а.с. 104-109) умовам укладеного 17 березня 2008 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 (позичальник) кредитного договору № CL-400/049/2008 та розрахунковим документам щодо погашення кредиту станом на 07 грудня 2016 р.

На виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів були витребувані у позивача та додатково направлені експерту документи, зокрема, первинні документи (меморіальні ордери тощо), що підтверджують нарахування Банком заборгованості та зарахування грошових коштів з поточного рахунку позичальника в погашення заборгованості за основним боргом та відсотками за Кредитним договором №СL-400/049/2008 від 17 березня 2008 р. з 17 березня 2008 р. по 07 грудня 2016 р.; довідки банку про рахунки, відкриті для обліку поточної та простроченої заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та відсотками в межах Кредитного договору №СL-400/049/2008 від 17 березня 2008 р., за період з 17 березня 2008 р. по 07 грудня 2016 р. із зазначенням їх назви та призначення; виписки Банку з усіх аналітичних рахунків, відкритих для обліку поточної та простроченої заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та відсотками в межах Кредитного договору №СL-400/049/2008 від 17 березня 2008 р., за період з 17 березня 2008 р. по 07 грудня 2016 р. Оплата вартості експертизи ухвалою суду покладена на ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення про неможливість надання висновку судової економічної експертизи № 19-213/214 від 04 червня 2019 р. судовий експерт повідомив, що надати експертний висновок неможливо у зв`язку із несплатою рахунку за її проведення (т. 6 а.с. 9-11).

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З урахуванням таких обставин колегія суддів вважає недоведеним заперечення ОСОБА_1 щодо неправильності та необґрунтованості здійсненого ПАТ «ОТП Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки її розмір підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції та оціненими в їх сукупності та взаємозв`язку доказами: розгорнутим розрахунком заборгованості (т. 2 а.с. 104-109), в якому також відображено зарахування сплачених позичальником сум в погашення окремих видів заборгованості, що в свою чергу підтверджується наданими позивачем виписками по рахунках позичальника та меморіальними ордерами (т. 2, а.с. 78-103, 115- 118; т. 3 а.с. 3-242; т.4 а.с. 1-19, 29-250; т. 5 а.с. 1-181).

Щодо наданих представником ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції квитанцій на підтвердження оплати заборгованості (т. 2, а.с. 6-57), то частина з них (а.с. 6, 42, 44, 45, 46, 50-56) свідчать про оплату за іншими кредитними договорами, які не є предметом даного спору, врахування решти квитанцій позивачем при визначенні розміру заборгованості підтверджується наведеними вище розрахунком заборгованості та виписками по рахунках і меморіальними ордерами.

Будь-яких переконливих доказів неправильності розрахунку заборгованості або її окремих складових та власного розрахунку ОСОБА_1 суду не надано.

За такого суд першої інстанції хоча і припустився неповноти встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, але остаточно зробив правильний висновок, що через доведеність порушення відповідачами умов кредитного договору та договору поруки є підстави для задоволення позову та стягнення заборгованості в солідарному порядку у визначеному позивачем розмір - на загальну суму 104 918,24 гривень.

І такий висновок суду є правильним, а аргументи апеляційної скарги про те, що неможливо з наявних в матеріалах справи документів визначитися із правильністю розрахунку заборгованості та зарахуванням здійснених позичальником платежів не заслуговують на увагу з огляду, в тому числі на додатково надані в суді апеляційної інстанції докази.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відсутні належні докази отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів.

Так, факт отримання кредитних коштів у визначеному кредитним договором розмірі та їх використання з метою придбання автомобілю відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 під час вирішення спору в суді першої інстанції не оспорювався. Про те, що вона отримала та розпорядилася кредитними коштами свідчить, крім наданого позивачем дублікату меморіального ордеру № 1 від 17 березня 2008 р., також свідчить тривале виконання нею обов`язків з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, неодноразове укладання додаткових договорів до Кредитного договору, в яких, серед іншого сторонами визначалась заборгованість за попередній період, а також намагання під час розгляду справи в суді першої інстанції вирішити питання з Банком щодо реструктуризації заборгованості (т. 1 а.с. 84).

Наведені докази свідчать про те, що факт виконання Банком обов`язків щодо надання кредитних коштів у розпорядження позичальника відбулося у відповідності до умов Договору.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на положення ст.ст. 257, 258 ЦК України, якими встановлені загальний та спеціальні строки позовної давності, та ст. 267 ЦК України, п. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», якими регулюються наслідки спливу позовної давності.

Так, в апеляційній скарзі викладений лише зміст вказаних вище норм закону, без будь-яких доводів щодо їх застосування або порушення судом першої інстанції.

Між тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

В силу положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Правила застосування позовної давності є універсальними, незалежно від характеру спірних правовідносин.

Отже, оскільки ОСОБА_1 була обізнана про наявність даного спору та його розгляд в суді, але не подавала заяву про застосування позовної давності, суд першої інстанції не мав підстав для обговорення цього питання.

Щодо доводів про необізнаність ОСОБА_1 про зміну (збільшення) розміру процентів за користування кредитом.

Згідно умов кредитного договору від 17 березня 2008 р. сторони домовились, що сплата процентів за користування кредитом відбувається за плаваючою процентною ставкою - фіксований відсоток + FIDR (фіксований відсоток - 2,49% річних, FIDR - процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватись Банком в порядку, передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті Банку www/otpbank.com.ua, а також в приміщенні Банку на інформаційних стендах (п. 3 Договору). Згідно п. 1.4.1.1.3 частини № 2 кредитного договору плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає коригуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дня укладення цього договору.

Таким чином, сторонами кредитного договору обумовлено можливість зміни процентної ставки та її порядок і такі умови ними не оспорювались в суді першої інстанції при вирішенні даної справи, аргументи щодо підвищення процентної ставки відповідач не наводила і недійсними такі умови договору не визнані. До того ж при укладанні додаткових договорів до кредитного договору від 17 березня 2008 р. сторонами вносились відповідні зміни до умов кредитного договору щодо нарахування процентів. Зокрема, додатковим договором № 1 від 17 березня 2009 р. передбачено підвищення фіксованої процентної ставки на 4% річних у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов`язань, передбачених п.п. 1 цього додаткового договору. Аналогічні умови визначені у додатковому договорі № 3 від 30 березня 2011 р. та № 4 від 24 квітня 2012 р. (т. 1, а.с. 22, 26, 32). Додатковим договором № 4 від 18 квітня 2011 р. сторони домовились, що до 17 липня 2011 р. буде використовуватись фіксована процентна ставка (13,49%), на період з 18 липня 2011 р. до 16 листопада 2011 р. - фіксована процентна ставка в розмірі 14,81%, на період з 17 листопада 2011 р. до повного виконання боргових зобов`язань - плаваюча процентна ставка в розмірі: фіксований відсоток (3,81%) плюс FIDR (т. 1 а.с. 22-30). Додатковим договором № 5 від 06 червня 2014 р. сторони домовились, що на період з 17 червня 2014 р. до 16 липня 2014 р. буде використовуватись фіксована процентна ставка (10% річних), на період з 17 липня 2014 до повного виконання боргових зобов`язань - плаваюча процентна ставка в розмірі: фіксований відсоток (3,81%) плюс FIDR (т. 1 а.с. 33-37).

За такого ОСОБА_1 була обізнана про зміни процентної ставки за договором, а тому доводи про інше в апеляційній скарзі є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для припинення поруки, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В матеріалах справи відсутності докази, що ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу, наділена повноваженнями на представництво інтересів відповідача ОСОБА_3 , який є поручителем на підставі договору поруки від 17 березня 2008 р., а тому ОСОБА_1 безпідставно посилається на вирішення спору в частині поруки, оскільки це не порушує її права.

Також колегія суддів звертає увагу, що згідно розрахунку заборгованості (т. 2 а.с. 151, зворот.) останній платіж на погашення заборгованості за кредитом відбулося 07 жовтня 2016 р., наступний платіж мав бути здійснений 17 листопада 2016 р. (а.с. т. 1, а.с. 37), а тому пред`явивши позов у березні 2017 р. ПАТ «ОТП Банк» не пропустив визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення вимоги до поручителя.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в силу ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції не змінюється, відсутні передбачені ст. 141 ЦПК України підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 376, 381, 381 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_______________________________________

Повний текст постанови складений 14 серпня 2019 року