Ухвала

09 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 591/2495/18

провадження № 61-14599ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 18 червня 2019 року та додаткову постанову Сумського апеляційного суду від 27 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 березня 2017 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від позивача гроші у сумі 540 дол. США зі строком повернення до 25 травня 2017 року. Відповідно до пункту 3 вказаного договору сторони обумовили, що у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості, яка залишилася за кожний день прострочення. Крім того, у пункті 8 цього ж договору сторони визначили, що у разі неналежного виконання позичальником цього договору, тобто, не повернення позики у строк до 25 травня 2017 року включно, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 300 грн за кожний день прострочення (невиконання або неналежного виконання) цього договору додатково, окрім суми позики.

Посилаючись на те, що відповідач в обумовлений сторонами строк до 25 травня 2017 року зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 01 квітня 2018 року становила 239 280,60 грн, що складається із: суми боргу за договором позики у розмірі 540 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2018 року було еквівалентно 14 202 грн, штрафу у розмірі 3 % від суми позики за кожний день прострочення, що становить 132 078,60 грн, а також грошових коштів, нарахованих відповідно до пункту 8 договору позики із розрахунку 300 грн за кожний день прострочення на загальну суму 93 000 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 21 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 18 червня 2019 року рішення Зарічного районного суду міста Суми від 21 лютого 2019 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 неустойки, передбаченої пунктом 8 договору позики скасовано, а в частині стягнення штрафу змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у вигляді штрафу у сумі 30 000 грн.

Додатковою постановою Сумського апеляційного суду від 27 червня 2019 року скасовано рішення Зарічного районного суду міста Суми від 21 лютого 2019 року у даній справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у розмірі 540 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2018 року було еквівалентно 14 202 грн, і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вказаної позовної вимоги. Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 21 лютого 2019 року у даній справі в частині розподілу судових витрат змінено.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 300,06 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний розгляд справи в сумі 3 139,12 грн.

29 липня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Сумського апеляційного суду від 18 червня 2019 року та додатку постанову Сумського апеляційного суду від 27 червня 2019 року в указаній вище справі.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справинезначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року

(на час подання касаційної скарги) - 1 921, 00 грн.

Предметом позову у справі є вимога про стягнення заборгованості за договором позики. Ціна позову у справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 500 = 960 500, 00 грн) та становить 239 280,60 грн. Справа є незначної складності, ціна позовуне перевищує п`ятсотрозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження. З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані ОСОБА_1 постанова Сумського апеляційного суду від 18 червня 2019 року та додаткова постанова цього ж суду від 27 червня 2019 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 18 червня 2019 року та додаткову постанову Сумського апеляційного суду від 27 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький