Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1038/10

провадження № 61-3718 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну і касаційну скарги, - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року у складі судді Сухомлінова С. М. та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 рокуу складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання біржової угоди недійсною, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 18 квітня 2009 між нею та ОСОБА_2 на товарній біржі «Укральянс» було укладено біржовий договір № 007693 купівлі-продажу автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . Договір пройшов реєстрацію і вона стала власником автомобіля. Проте ОСОБА_2 вищевказаний автомобіль їй не передано, чим було порушено її права, як власника цього майна.

У березні 2010 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги, посилаючись на те, що ОСОБА_2 повторно перепродав спірний автомобіль ОСОБА_3 , який зареєстровав його та отримав номерний знак НОМЕР_3 і просила суд визнати недійсною біржову угоду купівлі-продажу від 16 травня 2009 року № 126408, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та витребувати на її користь із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 спірний автомобіль.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано біржову угоду купівлі-продажу № 126408 автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , укладену 16 травня 2009 року на товарній біржі «Столична» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , недійсною. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 , зобов`язано ОСОБА_3 передати зазначений автомобіль ОСОБА_1

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2010 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року залишено без задоволення.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 18 квітня 2009 року між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено біржовий договір купівлі-продажу спірного автомобіля і він зареєстрований на біржі, тобто позивачка стала власником автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , який ОСОБА_2 у порушення статті 662 ЦК України не передав покупцю - ОСОБА_1 , чим порушив права останньої.

ОСОБА_2 , укладаючи 16 травня 2009 року біржову угоду щодо продажу спірного автомобіля ОСОБА_3 , порушив положення статей 658, 662 ЦК України та статті 15 Закону України «Про товарну біржу», що є підставою для визнання її недійсною, так як вже не був власником автомобіля. Отже, оскільки біржову угоду від 16 травня 2009 року визнано недійсною, тому ОСОБА_3 набув у власність спірний транспортний засіб без відповідної правової підстави, унаслідок чого він підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння останнього на користь позивачки.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2010 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 - відхилена, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року залишено без змін.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційна скарга представника особи, яка участі при розгляді справи не брала, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - залишена без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 , укладаючи з позивачкою біржовий договір купівлі-продажу, не передав останній спірний транспортний засіб, а 16 травня 2009 року відповідно до біржової угоди продав його ОСОБА_3 . Такими протиправними діями ОСОБА_2 порушено права ОСОБА_1 , а укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 біржова угода від 16 травня 2009 року є недійсною, оскільки на момент вчинення цього правочину власником спірного автомобіля була позивачка. Ураховуючи викладене, спірний транспортний засіб підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 . Крім того, обставини укладення 18 квітня 2009 року біржового договору між позивачкою та ОСОБА_2 . встановлені преюдиційним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року, яким у задоволенні позову останнього до ОСОБА_1 про визнання біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та його витребування із чужого незаконного володіння відмовлено.

Преюдиційним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , третя особа - регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди та витребувано спірний автомобіль у ОСОБА_4 , зобов`язано останнього передати ОСОБА_1 автомобіль, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 грн, вирішено питання про розподіл судових витрат. Також була надана оцінка доводам представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - щодо недійсності біржової угоди, за якою ОСОБА_1 придбала вказаний автомобіль, зокрема, щодо розбіжності у нумерації на бланку біржового договору, а саме вказано про ненадання належних доказів на підтвердження факту реєстрації під № 007693 біржового договору між іншими особами, аніж ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 заочне рішення суду першої інстанції виконано не було, а спірний автомобіль неодноразово було відчужено на користь третіх осіб. Преюдиційне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року, яким витребувано спірний автомобіль у ОСОБА_4 , зобов`язано останнього передати його ОСОБА_1 , мотивовано посиланням на заочне рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року, яким порушено права ОСОБА_4

ОСОБА_1 не була і не є власником спірного автомобіля, оскільки продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або у користування. Біржова угода від 18 квітня 2009 року на товарній біржі «Укральянс» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалась, на бланку угоди у верхньому лівому куті та нижньому правому містяться різні реєстраційні номери, тоді як вони мають співпадати. Спірний автомобіль перед відчуженням не був знятий з реєстраційного обліку, тому позивачка належними доказами не довела своє право власності на нього.

Доводи особи, яка подала відзив

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. ОСОБА_4 є новим власником спірного автомобіля, який при накладенні обтяження було неодноразово незаконно відчужено, у тому числі ОСОБА_3 . Оскаржуваними судовими рішеннями права ОСОБА_4 не порушено, оскільки останній має право на судовий захист своїх прав з особою, яка порушила його права і не повідомила про те, що насправді автомобіль належить іншій особі і є предметом судового спору, тобто продавцем. Порушення прав ОСОБА_1 сталося унаслідок повторного перепродажу належного їй автомобіля, тому вона має право на його витребування у кінцевого володільця, а порушення прав ОСОБА_4 сталося унаслідок продажу йому автомобіля особою, яка не була його власником, тобто порушення прав останнього здійснено неналежним продавцем.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 2-1038/10 з Дарницького районного суду м. Києва.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами першою та другою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_2 , укладаючи з позивачкою біржовий договір купівлі-продажу, який зареєстровано, не передав останній спірний транспортний засіб. 16 травня 2009 року ОСОБА_2 відповідно до біржової угоди перепродав цей автомобіль ОСОБА_3 . Отже, зазначеними протиправними діями ОСОБА_2 порушено права ОСОБА_1 , як власника, а укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 біржова угода від 16 травня 2009 року є недійсною, оскільки на момент вчинення цього правочину власником спірного автомобіля була позивачка.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.

У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (пункт 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Таким чином, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що спірний транспортний засіб підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , оскільки позивачка не мала наміру на його відчуження та спірний транспортний засіб вибув з її володіння поза волею останньої.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була і не є власником спірного автомобіля, безпідставні, оскільки обставини укладення 18 квітня 2009 року біржового договору між позивачкою та ОСОБА_2 встановлені, преюдиційним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року, яким у задоволенні позову останнього до ОСОБА_1 про визнання біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та його витребування із чужого незаконного володіння відмовлено, та підтверджено зняття з обліку спірного автомобіля для реалізації 18 квітня 2009 року. Крім того, преюдиційним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 є власником спірного автомобіля, який вибув з володіння останньої, поза її волею.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічна норма міститься у частині третій статті 61 ЦПК України 2004 року.

Посилання касаційної скарги на те, що біржова угода від 18 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалась, на бланку угоди містяться різні реєстраційні номери, тоді як вони мають співпадати, на увагу не заслуговують, так як преюдиційним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року була надана оцінка доводам представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - щодо недійсності біржової угоди, за якою ОСОБА_1 придбала вказаний автомобіль, зокрема, щодо розбіжності у нумерації на бланку біржового договору, а саме зазначено про ненадання належних доказів на підтвердження факту реєстрації під № 007693 біржового договору між іншими особами, аніж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, оскаржуваними судовими рішеннями права ОСОБА_4 порушено не було, оскільки останній має право на судовий захист свого порушеного права з особою, яка порушила його права і не повідомила про те, що автомобіль належить іншій особі і є предметом судового спору - тобто продавцем цього майна. Права позивачки порушено унаслідок повторного продажу належного їй автомобіля, тому вона має право на витребування його у кінцевого набувача, а порушення прав ОСОБА_4 відбулось унаслідок продажу йому автомобіля особою, яка не є його власником, тобто права останнього порушено неналежним продавцем спірного майна.

Посилання касаційної скарги на незастосування судом статті 640 ЦК України є безпідставним, так як судам доведено, що ОСОБА_1 набула право власності на автомобіль у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник