Справа № 469/221/18 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження 22-ц/812/1257/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 серпня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика») заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області, яке ухвалене 21 травня 2019 року о 09 годині 25 хвилин, в приміщенні Березанського районного суду Миколаївської області під головуванням судді Гапоненко Н.О., у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

07 березня 2018 року ТОВ «ФК «Позика» пред`явило до ОСОБА_1 вищезазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

14 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого на підставі договору відступлення права вимоги є позивач, та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 про надання кредиту у розмірі 129 000,00 гривень, строком по 13 березня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,4% річних.

На забезпечення виконання зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Барсковим А.В., зареєстрований в реєстрі за № 181.

Відповідно до вказаного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлова будівля їдальні загальною площею 160,8 кв.м, що належить відповідачу на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

06 липня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» укладено договір факторингу № 81 та договір про відступлення прав вимоги № 1 за договорами іпотеки до договору факторингу № 81 від 06 липня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрований за № 2258, відповідно до яких, право грошової вимоги за кредитним договором та право вимоги за договором іпотеки відступлено ТОВ «ФК «Фінактив».

06 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір факторингу № 81/1 та договір про відступлення прав вимоги № 1 за договорами іпотеки до договору факторингу № 81/1 від 06 липня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрований за № 663, відповідно до яких, право грошової вимоги за кредитним договором та право вимоги за договором іпотеки відступлено ТОВ «ФК «Позика».

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2009 року у справі № 2-132/2009 з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 28 квітня 2009 року у розмірі 124 922 гривні 45 копійок, але рішення суду не виконано, та, станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача складає 347 325 гривень 79 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 122 182 гривні 07 копійок, заборгованість за процентами - 225 143 гривні 72 копійки, тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 березня 2008 року у розмірі 347 325 гривень 79 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Барсковим А.В., зареєстрованим в реєстрі за номером 181, шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки, а саме: нежитлову будівлю їдальні, загальною площею 160,8 кв.м, що належить відповідачу на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також стягнути з відповідача всі судові витрати.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2019 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ФК «Позика» в дохід держави недоплачений судовий збір в сумі 3 447 гривень 88 копійок.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, в частині стягнення судового збору, ТОВ «ФК «Позика» оскаржило його в цій частині шляхом подання апеляційної скарги, де, посилаючись на його незаконність, грубе порушення процесуальних норм та порушення принципу правової визначеності та принципу верховенства права, та диспозитивності цивільного судочинства просило скасувати заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2019 року, в частині стягнення з ТОВ «ФК «Позика» на користь держави недоплаченого судового збору в сумі 3 447 гривень 88 копійок.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувало тим, що відповідно до п. 15 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, для з`ясування питання про те, які вимоги відносяться до майнових, а які до немайнових, суди повинні також враховувати роз`яснення, викладені у п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Пунктом 6 Постанови Пленуму № 5 вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред`явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (стягнення заборгованості тощо).

Оскільки, рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2009 року по справі № 2-132/2009 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 124 922,45 гривень станом на 28 квітня 2009 року, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру за ставкою у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, скаржник вказував, що судом першої інстанції в порушення імперативних приписів ЦПК України, після того, як суд дійшов висновку про те, що судовий збір сплачено не в повному обсязі, не залишив позовну заяву без руху та не надав ТОВ «ФК «Позика» час на сплату судового збору, чим порушив, в тому числі, принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає в тому, що позивач був позбавлений права оцінити доцільність участі його в судовому процесі з урахуванням встановленого судом судового збору, а тому скористатись своїм правом на відмову від позову або подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

Отже, судом першої інстанції не виконано приписи ч. 11 ст. 187 ЦПК України та п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, що призвело до покладення на позивача надмірного тягаря судового збору.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції відмовив в позові, виходячи з того, що сторони договору дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб, який зазначено позивачем у позовних вимогах, то зазначений спосіб може бути застосований лише у позасудовому порядку.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку переглядається лише в частині розподілу судом судових витрат, зокрема щодо стягнення з позивача на користь держави недоплаченого судового збору в сумі 3 447 гривень 88 копійок.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.

В пункті 8.13 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) зазначено, що звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вказані позовні вимоги є вимогами майнового характеру та оскільки заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 347 325 гривень 79 копійок, то і ціна позову у вказаній справі становить зазначену суму, а тому відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з позивача, як юридичної особи підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1,5 % відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 347325,79 х 1,5% = 5 209 гривень 88 копійок.

Ураховуючи сплачену скаржником при зверненні до суду з позовом суму судового збору за платіжним дорученням № ВТ1706889 від 23 лютого 2018 року у розмірі 1 762 гривні, сума недоплаченого судового збору за розгляд позовної заяви по справі становить 3 447 гривень 88 копійок.

Згідно ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, суд вірно визначив розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем при подачі позову, а тому висновок суду про стягнення на користь держави недоплаченого при подачі позову судового збору є вірним.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» залишити без задоволення, а заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді : О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 20 серпня 2019 року.