КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 755/9212/15-ц

провадження № 22-ц/824/10025/2019

29 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Примушку О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року у складі судді Арапіної Н.Є.,

встановив:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року у справі № 755/13989/14-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2 змінено. Застосовано щодо останнього п. в ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 8 квітня 2014 року із змінами, звільнено ОСОБА_2 від призначення покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Вирок в частині цивільного позову скасовано, призначивши в цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди ОСОБА_1 зазначив, що 21 березня 2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки Subaru Legasy, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який проявив злочинну неуважність до дорожньої обстановки і її змін, за відсутністю будь-яких перешкод для виявлення, не побачив на проїжджій частині єдиного учасника дорожнього руху велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався в межах нерегульованого пішохідного переходу, не намагаючись зменшити швидкість, вчинив на нього наїзд, в результаті якого його батько ОСОБА_3 помер на місці від отриманих травм.

Внаслідок загибелі батька йому було заподіяно тяжку моральну травму, що виразилась в порушенні сну, життєвого ритму. Він став більш замкнутий, погіршились стосунки з близькими, оскільки він став менше спілкуватись.

Злочинні дії ОСОБА_2 позбавили його батька, а ОСОБА_4 , 1929 року народження, який є інвалідом І групи, та ОСОБА_5 , 1933 року народження, сина. Батьки загиблого є пенсіонерами, втрата сина для них є горем. Їх переживання відчуває і він, від цього моральні страждання погіршуються.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 вчинив грубе порушення правил дорожнього руху, на яке не впливали сторонні фактори, складна дорожня обстановка, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, просив відшкодувати заподіяну моральну шкоду в сумі 300 000 грн.

Враховуючи те, що при розгляді цивільного позову в кримінальній справі судом було задоволено клопотання обвинуваченого про залучення як співвідповідачів Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Інкомстрах» ( далі - ПрАТ "СК "Інкомстрах") та Моторного (транспортного страхове бюро України (МТСБУ), суд першої інстанції розглянув дану справу за участі вказаних осіб.

При цьому позивачем не було уточнено позовних вимог в частині вказаних відповідачів.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 250 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Залучити у якості співвідповідачів ПрАТ "СК "Інкомстрах" та МТСБУ та стягнути з них моральну шкоду на користь позивача.

Посилається на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, а також права на залучення співвідповідачів.

Зазначив, що зіткнення керованого ним автомобіля з велосипедистом ОСОБА_3 відбулось у той час, коли він рухався з дозволеною швидкістю по вул. Райдужній, а ОСОБА_3 рухався на велосипеді, до якого був приєднаний саморобний металевий причіп з ємністю, по нерегульованому пішохідному переходу в районі будинку 69 по вул. Райдужній, тобто в порушення п.1.10, п.4.14, п.6.4, п.6.5, п.6.6 (Є), п.6.7, п.11.14 Правил дорожнього руху України.

Загиблий ОСОБА_3 раптово виїхав на пішохідний перехід, що підтверджується показами свідка ОСОБА_6 , який показав, що загиблий спочатку стояв на узбіччі, а потім раптово сів на велосипед та поїхав по пішохідному переходу, де його збив автомобіль.

Таким чином, груба необережність ОСОБА_3 є підставою для зменшення розміру відшкодування за правилами ч.2 ст.1193 ЦК України.

Судом не враховано, що внаслідок грубої необережності загиблого завдано суттєвої шкоди автомобілю Subaru Legasy, державний номерний знак НОМЕР_1 , і на ньому лежить обов`язок відшкодування шкоди, завданої цьому транспортному засобу.

Судом також не враховано, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за відповідним договором і не було вирішено питання щодо стягнення коштів зі співвідповідачів. Оскільки позивач не вказав у позові співвідповідачів, суд не мав законних підстав їх залучати.

Суд першої інстанції під час розрахунку моральної шкоди, не маючи законних підстав, врахував право на відшкодування батьків загиблого і здійснив розрахунок грошової компенсації, яку потрібно їм відшкодувати. Батьки загиблого не заявляли цивільний позов та не мають до нього фінансових претензій.

Також зазначає, що під час прийняття заочного рішення не було всебічно та повно досліджено всі докази у справі, зокрема не було допитано судом свідків, які можуть підтвердити поведінку позивача під час ДТП, його відношення до ситуації, яка зводилась лише до отримання якнайбільшої грошової компенсацію. Судом не враховано, що позивач не був присутнім ні під час оформлення ДТП, не займався похованням свого загиблого батька, з`явився у справі після того, як його було визнано потерпілим.

Приймаючи рішення про стягнення з нього 250 000 грн, суд не дослідив докази, якими підтверджується характер та обсяг страждають позивача, не було враховано тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану позивача та чим позивач обґрунтовує заявлений розмір позовних вимог та подальше їх збільшення до 300 000 грн.

Стягуючи компенсацію у розмірі 250 000 грн судом не було враховано матеріальний стан відповідача, а також те, що на його утриманні знаходяться дві малолітні доньки.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Не заперечував проти відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мельник Ф. В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день , час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 березня 2014 року приблизно о 09 год. 10 хв., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем Subaru Legasy, державний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в крайній лівій смузі проїзної частини вул. Райдужної з боку пр. Ватутіна у напрямку бул. Перова у м. Києві порушив вимоги п. 1.5, 2.3 п.п. «б», п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , внаслідок чого останньому було завдано тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_3 .

Вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є повнолітнім сином загиблого ОСОБА_3 .

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ "СК "Інкомстрах" згідно з полісом №АС/5511611 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 червня 2013 року, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров`ю, становить 100 000 грн, франшиза - 0 (а.с. 58).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, пов`язані з безповоротною втратою батька. При визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 254 872 грн суд виходив з принципів виваженості та розумності.

Враховуючи те, що ліміт відповідальності страховика на одну особу за заподіяну шкоду, завдану життю, становить 4 872 грн (1218 грн х12:3), з урахуванням права батьків померлого на відшкодування моральної шкоди, тієї обставини, що позивачем не пред`явлено вимог до ПрАТ "СК "Інкомстрах", МТСБУ , суд першої інстанції дійшов висновку, що моральна шкода підлягає стягненню в розмірі 250 000 грн (254 872 грн - 4 872 грн).

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина третя статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент настання страхового випадку) визначала, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Системний аналіз положень цієї статті дає підстави для висновку, що розмір відшкодування стосовно одного померлого у сукупності не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Усім особам, які відповідно до зазначеної статті мають право на відшкодування моральної шкоди, це відшкодування виплачується рівними частинами.

На день настання страхового випадку (21 березня 2014 року) мінімальна заробітна плата становила 1 218 грн, тобто розмір страхового відшкодування моральної шкоди у своїй сукупності не могло перевищувати 14 616 грн і підлягало виплаті батькам загиблого та його сину рівними частинами, по 4 872 грн кожному.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановивши, що розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує визначений статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача, як з винної особи, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з обставин, встановлених вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року, ОСОБА_3 , під`їхавши до пішохідного переходу, спочатку стояв на узбіччі, а потім раптово сів на велосипед та поїхав по пішохідному переходу, де його збив автомобіль.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції не було враховано, що виникненню шкоди сприяла груба необережність ОСОБА_3 , який перетинав пішохідний перехід на велосипеді, що заборонено Правилами дорожнього руху України, яка підлягає врахуванню відповідно до ч.3 ст.1193 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що при визначенні розміру відшкодування шкоди підлягало врахування матеріальне становище відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

З урахуванням глибини душевних страждань позивача внаслідок загибелі його батька, враховуючи обставини, при яких була заподіяна моральна шкода, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування, визначеного судом першої інстанції, з 250 000 грн до 200 000 грн, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Судом першої інстанції було розглянуто справу за участю страховика, при визначенні розміру відшкодування було враховано ліміт його відповідальності при відшкодуванні моральної шкоди, позовних вимог до вказаної особи по справі заявлено не було, а тому правові підстави для його притягнення та стягнення суми страхового відшкодування судом апеляційної інстанції відсутні.

При визначенні розміру відшкодування судом першої інстанції не враховувалось право батьків загиблого на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача.

Вказані доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Зменшити суму відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 250 000 грн до 200 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк