Номер провадження 2/754/4164/19
Справа №754/858/19
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2019 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді: Панченко О.М.

при секретарі: Чехун Ю.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод користування власністю, шляхом зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод користування власністю, шляхом зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Вона є власником земельної ділянки площею 0,12 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.05.2014 №580 (НАА № 169816), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та садового будинку загальною площею 281,3 кв. м., що знаходиться на цій же земельній ділянці. Право власності на садовий будинок підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110331830 , сформованим 11.01.2018 р.

22 січня 2018 року позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації (в подальшому - «Відповідач») з заявами про реєстрацію місця проживання її та її дітей за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому після народження своєї третьої доньки, ОСОБА_5 вона також звернулась до відповідача 28.04.2018 р. з заявою про реєстрацію місця доживання малолітньої доньки: ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення інтересів її трьох малолітніх дітей на вибір місця проживання, права на освіту та охорону здоров`я,вона звернулась до відповідача, з проханням зареєструвати їх місце проживання разом з матір`ю за вищезазначеною адресою.

В день звернення до відповідача їй було відмовлено у реєстрації її місця проживання та її трьох малолітніх дітей за адресою АДРЕСА_1, з посиланням на ст. 4 Житлового кодексу України, яким місце проживання визначаються житлові будинки, придатні для проживання і включені до відповідного житлового фонду, хоча до заяв про реєстрацію місця проживання її та її малолітніх дітей нею були надані усі необхідні документи.

Відповідач відмовив їй у реєстрації її місця проживання та її трьох малолітніх дітей з тих підстав, що її будинок, в якому вона проживає з дітьми з 2016 року, в якому є всі зручності та який є придатним для постійного проживання не належить до житлового фонду.

Вважає, що відмова відповідача щодо її реєстрації місця проживання, а також відмова в реєстрації місця проживання її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1: є незаконною, протиправною та такою що порушує її права та права її малолітніх дітей передбачені ст. 33 та 64 Конституцією України, ч.7 ст.7 СК України, ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), ст. З та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 29, 319, 379 ЦК України. Тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю - садовим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Відділу (Центру) надання адміністративних послуг Деснянської РДА здійснити реєстрацію місця проживання її та її малолітніх дітей в садовому будинку за вказаною вище адресою.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2019 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження . Призначено підготовче судове засідання.

Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем було подано 14.03.2018 року.

09.04.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 24.04.2019 року судом до участі у справі залучено в якості належного відповідача у справі Деснянську районну у місті Києві державну адміністрацію, в якості третьої особи на стороні відповідача - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.05.2019 року зарито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у письмовому відзиві на позов.

Третя особа у справі ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмову заяву в якій просив проводити судовий розгляд без його участі.

Представник третьої особи Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засіданні не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Заслухавши Вступне слово позивача, представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогамист.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимогст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач у справі є власником земельної ділянки площею 0,12 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.05.2014 №580 (НАА № 169816), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та садового будинку загальною площею 281,3 кв. м., що знаходиться на цій же земельній ділянці.

Право власності на садовий будинок підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110331830 , сформованим 11.01.2018 р.

22 січня 2018 року позивачка звернулась до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації з заявами про реєстрацію місця проживання її та її дітей за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому після народження своєї третьої доньки, ОСОБА_5 вона також звернулась до відповідача 28.04.2018 р. з заявою про реєстрацію місця доживання малолітньої доньки: ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення інтересів її трьох малолітніх дітей на вибір місця проживання, права на освіту та охорону здоров`я, вона звернулась до відповідача, з проханням зареєструвати їх місце проживання разом з матір`ю за вищезазначеною адресою.

В день звернення до відповідача їй було відмовлено у реєстрації її місця проживання та її трьох малолітніх дітей за адресою АДРЕСА_1, з посиланням на ст. 4 Житлового кодексу України, яким місце проживання визначаються житлові будинки, придатні для проживання і включені до відповідного житлового фонду, хоча до заяв про реєстрацію місця проживання її та її малолітніх дітей нею були надані усі необхідні документи.

Відповідач відмовив їй у реєстрації її місця проживання та її трьох малолітніх дітей з тих підстав, що її будинок, в якому вона проживає з дітьми з 2016 року, в якому є всі зручності та який є придатним для постійного проживання, не належить до житлового фонду.

Вважає, що відмова відповідача щодо її реєстрації місця проживання, а також відмова в реєстрації місця проживання її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 є незаконною, протиправною та такою що порушує її права та права її малолітніх дітей.

В зв`язку з цим, позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом до суду, просила усунути перешкоди у користуванні власністю - садовим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Деснянську РДА здійснити реєстрацію місця проживання її та її малолітніх дітей в садовому будинку за вказаною вище адресою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на . оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку гро те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом було встановлено, що розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2017 № 645 «Про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна - садовому (дачному) будинку розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_1 у Деснянському районі міста Києва», садовому ( дачному) будинку за вищевказаною адресою присвоєно поштову адресу: вулиця Вірності , 37 , місто Київ .

Маючи на меті зареєструвати своє місце проживання та місце проживання своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_1 22.01.2018 року та 04.04.2018 року звернулась до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з відповідними заявами, до яких подала всі необхідні документи, за встановленим переліком. У день звернення Позивачу було відмовлено у реєстрації її місця проживання та місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за вказаною адресою.

Так, відповідно до положень статті 4 Житлового кодексу Української PCP, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, по надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Згідно зі статтею 6 Житлового кодексу Української PCP, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02.09.2014 №1673-VII (набув чинності 27.09.2014) Житловий кодекс Української PCP доповнено статтею 8-1, згідно якої, громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування (частина 2 статті 8-1 Житлового кодексу Української PCP).

Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки (далі - Порядок), затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №321.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально.

Зі змісту вказаних законодавчих положень вбачається, що садові будинки за визначенням до жилого фонду не відносяться, незважаючи на можливість їх реєстрації в якості об`єктів нерухомого майна, тоді як для переведення їх у житлові передбачена спеціальна процедура.

Як вбачається з листа Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), направленого у відповідь на заяву Позивача про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок, рішення про переведення будинку за вищевказаною адресою у жилий будинок відповідним структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не приймалось.

Таким чином, правовою підставою для відмови Позивачу у реєстрації її проживання та місця проживання її малолітніх дітей у будинку за вищевказаною адресою стала неприналежність зазначеного садового (дачного) будинку до житла в розумінні статті 3 Закону України «Про свободу пересування реєстрацію місця проживання в Україні» та статті 4 Житлового кодексу ї Української PCP.

При цьому, слід зазначити, що за наявності у садового будинку Позивача ознак, притаманних житлу, у межах спірних правовідносин, вказане не є підставою для реєстрації місця проживання за його адресою, оскільки чинними на момент виникнення спірних правовідносин правовими нормами чітко передбачена процедура переведення садових будинків до житлового фонду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014 у справі №К/800/6308/14 та у постанові Вищого адміністративного суду України від 08.09.2015 у справі №К/800/45844/13.

З огляду на вищевикладене, Відповідачем, як органом реєстрації, відмовлено у реєстрації місця проживання Позивача та її малолітніх дітей у будинку за вищевказаною адресою на передбачених законодавством підставах, а саме: у зв`язку з тим, що вказаний будинок є садовим (дачним) будинком, а отже не належить до житлового фонду.

В своєму позові позивач також посилається на порушення її та її дітей права на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та реєстрацію місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод від передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Також, у статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» надано визначення свободи пересування як право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, відмова у реєстрації місця проживання не перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, зокрема, і в ньому проживати, у розумінні Цивільного кодексу України, а отже посилання на порушення вказаного права не може вважатися обґрунтованим.

Таким чином, відмовляючи Позивачу у реєстрації місця проживання її та її малолітніх дітей у садовому (дачному) будинку за вищевказаною адресою, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган реєстрації, діяла в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, як того вимагає частина 2 статті 19 Конституції України.

Нормами статті 4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим слід зазначити, що Позивачем до суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відмова Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу реєстрації, провести реєстрацію місця проживання Позивача та її малолітніх дітей у будинку за вищевказаною адресою не відповідає вимогам діючого законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як за підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позивач не довела у встановленому порядку, що її права порушені внаслідок саме неправомірних дій або бездіяльності Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, у в`язку з чим її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.15 ЦК України, ст. ст. 4, 81, 178 ЦПК України, ст.ст. 4, 6 ЖК УРСР, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ЗУ «Про знесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання», Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №321 «Про затвердження Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод користування власністю, шляхом зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 09.09.2019 року.

Суддя: