Справа № 306/2281/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гуштана Гаврила Гавриловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Свялявського районного суду від 21 січня 2019 року (у складі судді Уліганинця П.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частину нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у листопаді 2017 р.

Після подачі уточненої позовної заяви в грудні 2017 р. (том №1, а.с.56-59) просила визнати за нею 1/6 частку в будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог указала, що 29 березня 2006 р. відповідач шляхом обману та зловживаннями довірою позивача, під виглядом договору пожиттєвого утримання, оформила договір дарування 1/3 частину будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і таким чином незаконно заволоділа нерухомим майном позивача.

Після підписання фіктивного договору дарування у результаті помилки та обману, позивач, вважаючи, що квартира належить їй, протягом 2009-2015 рр. провела капітальний ремонт спірного житла на загальну суму 39 126 грн.

У силу вказаного вважає, що її право власності підлягає захисту.

Рішенням Свалявського районного суду від 21 січня 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про визнання права власності за позивачем на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на суму 58 091 грн., витрачену нею на покращення цієї квартири та вселити позивача в цю квартиру.

Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було вжито правових заходів для захисту права власності позивача.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд виходив із того, що заявлена вимога про визнання права власності на частину нерухомого майна з підстав витрат на проведення ремонту не ґрунтується на цивільному законі.

При цьому встановив, що згідно з нотаріально посвідченим і чинним договором дарування від 29 березня 2006 р. позивач безоплатно передала у власність відповідачу належну їй на праві приватної власності 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 належними до неї надвірними спорудами у АДРЕСА_3 ,а.с.4-6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2014 р. і 27.04.2015 р. відповідач є власником квартири з належною до неї земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 ( том №1, а.с.86-87).

За приписами ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном яке він здійснює на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За правовим змістом указаної норми закону, право власності може виникати при наявності певних юридичних фактів, що поділяються на первісні та похідні. За первісних підстав право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників: новостворене майно, переробка речі, привласнення загальнодоступних дарів природи, безхазяйна річ, набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився, знахідка, бездоглядна домашня тварина, скарб,набувальна давність, викуп пам`ятки історії та культури, реквізиція, конфіскація.За похідними підставами право власності на річ виникає за волею попереднього власника (цивільні правочини, спадкування за законом і за заповітом).

Обґрунтовуючи позов і доводи апеляційної скарги, сторона позивача стверджує, що за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на частку в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , із двох підстав:

-зі сторони відповідача мав місце обман, оскільки скориставшись довірою позивача під виглядом договору пожиттєвого утримання оформила договір дарування спірної квартири, а відтак відповідач незаконно заволоділа нерухомим майном позивача;

-позивач, будучи під впливом помилки та обману, вважаючи, що спірна квартира належить їй, проводили ремонтні роботи, що підтверджується низкою письмових доказів (а.с.11-33).

Указані доводи спростовуються наступним.

Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 р. у цивільній справі № 306/1473/16 (том №2 а.с.2-5) рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 р., яким рішення Свалявського районного суду від 10 жовтня 2016 р. скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовлено, залишено без змін. Тобто договір дарування спірної квартири є чинним і на момент його укладення ОСОБА_1 мала намір укласти саме договір дарування, зворотнього позивачем не доведено.

Посилання сторони позивача на те, що нею здійснювалися капітальні ремонтні роботи в спірній квартирі, як на підставу захисту свого права власності шляхом визнання за нею права власності на частину спірної квартири є неналежним способом захисту своїх прав.

Така правова позиція суперечить нормам матеріального закону та не узгоджується із обставинами справами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушень норм процесуального права, якіможуть бути обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Гуштана Гаврила Гавриловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Свялявського районного суду від 21 січня 2019 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 р.

Судді: