Дата документу 30.07.2019 Справа № 334/9598/18
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/9598/18Головуючий у 1-й інстанції Козлова Н.Ю.
Пр. № 22-ц/807/2275/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є побутовим споживачем природного газу, а саме споживає газ для приготування їжі за об`єктом споживання квартира

АДРЕСА_1 є об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Перспектива 2016».

У 2017 році, представниками газорозподільної компанії ПАТ «Запоріжгаз», з їх власної ініціативи, у будинку АДРЕСА_2 було встановлено загальнобудинковий лічильник газу.

Після прийняття вузла обліку в експлуатацію, з 01 жовтня 2017 року облік спожитого газу у будинку, почав здійснюватись за показниками загальнобудинкового лічильника, на одну зареєстровану особу.

Загальнобудинковий лічильник газу був встановлений у будинку без згоди правління ОСББ «Перспектива 2016» та самих власників квартир. Свою незгоду вони неодноразово висловлювали на адресу до ПАТ «Запоріжгаз», про що надсилали відповідні заяви, та прикладали підписи мешканців квартир.

Натомість, ПАТ «Запоріжгаз», в своїх листах, не погоджувався з вимогою щодо встановлення у будинку АДРЕСА_2 індивідуальних квартирних лічильників газу, та примусово встановив у будинку загальнобудинковий лічильник.

Не погоджуючись з вказаними діями 22 жовтня 2018 року позивач звернулась із заявою до ПАТ «Запоріжгаз», в якій просила встановити у своїй квартирі індивідуальний лічильник природного газу. Листом від 25.10.2018 року, їй було відмовлено у зазначеному проханні.

Враховуючи вищенаведене, просила суд визнати незаконними дії відповідача, щодо відмови споживачу у встановленні індивідуального лічильника газу; зобов`язати відповідача у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», встановити у квартирі АДРЕСА_3 , індивідуальний лічильник обліку природного газу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано незаконними дії ПАТ «Запоріжгаз», щодо відмови споживачу ОСОБА_1 у встановленні у квартирі АДРЕСА_3 індивідуального лічильника газу: Зобов`язано ПАТ «Запоріжгаз» встановити у квартирі яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, індивідуальний лічильник обліку природного газу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПАТ по газопостачанню «Запоріжгаз» подало апеляційну скаргу, в якій на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2019 року, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ПАТ «Запоріжгаз» було розроблено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Запоріжгаз» на 2016 - 2025 роки, який було подано до НКРЕКП на затвердження. Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 393 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Запоріжгаз» на 2016 - 2025 роки та джерела їх фінансування.

1 розділ даного Плану становить Інвестиційна програма ПАТ «Запоріжгаз» на 2016 рік, якою передбачено забезпечення населення лічильниках газу до 01.01.2021 року. З урахуванням технічних та економічних чинників визначено заходи з забезпечення лічильниками у спосіб або встановлення індивідуальних або загальнобудинкових лічильників.

Відповідно до цієї Інвестиційної програми передбачено встановлення єдиного будинкового вузла обліку (загальнобудинкового лічильника) для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками, що мешкають в багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 .

На виконання вищенаведеної Інвестиційної програми відповідно до приймання комерційного вузла обліку газу в експлуатацію від 12.05.2016р. за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено загальнобудинковий лічильник та з 01.10.2017р. здійснюється нарахування за спожитий природний газ за загальнобудинковим лічильником.

Таким чином, ПАТ «Запоріжгаз» не порушено норм чинного законодавства.

15 липня 2019 року в порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», яку вона вважає безпідставною, необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вона сумлінно сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньої індивідуальних, а доводи відповідача, що Національної комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено розрахунок доцільності встановлення загально будинкових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Запоріжгаз» на 2016-2025 роки, на підставі якого за адресою: АДРЕСА_5 Запоріжжя, АДРЕСА_6 . Дегтярьова АДРЕСА_7 буд. 6, було встановлено загально будинковий лічильник, не звільняє його від обов`язку встановити індивідуальний лічильник її, як споживачу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, а саме споживає газ для приготування їжі за об`єктом споживання квартира АДРЕСА_3 .

22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Запоріжгаз» із заявою про встановлення індивідуального лічильника газу (а.с. 6).

У відповідь на вказану заяву ПАТ «Запоріжгаз» надало відповідь №Zp 01.3-Лв-11850-1018 від 25/10/2018 року, у якій зазначило, що за приписами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлення лічильників газу побутовим споживачам йде без розмежування на індивідуальний або загально будинковий, й на виконання вимог цього Закону працівниками ПАТ «Запоріжгаз» за адресою: м. АДРЕСА_2 вул АДРЕСА_8 Дегтярьова, буд. 6 було встановлено загально будинковий вузол обліку газу за рахунок Оператора ГРМ, а встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок газорозподільних підприємств передбачено лише там, де не встановлено будинковий лічильник природного газу, проте побутовий споживач може встановити лічильник газу за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі за власні кошти (а.с. 8-9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за вимогами статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «про житлово-комунальні послуги» волевиявлення споживача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним, а отже, дії відповідача, щодо відмови у встановленні індивідуального лічильника газу є незаконними, а задоволення вимог позивача, щодо зобов`язання відповідача встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступних обставин.

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивача до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ «Запоріжгаз» є Оператором ГРМ.

Також, судом вірно враховано, що позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Разом з тим, згідно із ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року .

Також зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Таким чином, стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог ОСОБА_1 буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачці індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивач по справі забезпечена лічильником газу, а саме загальнобудинковим приладом обліку газу, що не суперечить вимогам Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», оскільки, позивач по справі не надавала своєї згоди на встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає позивач, не звільняє відповідача, з урахуванням вимог даного Закону, від його обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін по суті спору, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, у зв`язку з чим рішення суду зміні або скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: