Ухвала

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 357/16765/14-ц

провадження № 61-24757св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2016 року в складі судді Буцмак Ю. Є. та рішення Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року в складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 19 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір № ML-011/021/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 101 500,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розмішені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредитні кошти надавались банком шляхом перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. В свою чергу позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов`язання, визначені кредитним договором. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися позичальником щомісяця. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки, що передбачено пунктом 4.1.1 частини № 2 кредитного договору.

Позичальник не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, станом на 13 жовтня 2014 року у позичальника існує заборгованість перед банком в сумі 80 660,13 доларів США, що еквівалентно 1 044 550,54 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку та пені за прострочення виконання зобов`язань становить 2 654 633,11 грн.

Крім того, 20 березня 2008 року на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № PML-011/021/2008, предметом якого є нерухоме майно, а саме: будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,8 кв. м та земельна ділянка, загальною площею 0,1223 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що позичальник та поручитель порушують вимоги умов кредитного договору та договору іпотеки, а саме не виконують належним чином, в обумовлені строки зобов`язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій кредитними договорами, позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив звернути стягнення на підставі договору іпотеки від 20 березня 2008 року № PML-011/021/2008 на іпотечне майно - будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,8 кв. м та земельну ділянку, загальною площею 0,1223 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2008 року № ML-011/021/2008 в сумі 80 660,13 доларів США, що еквівалентно 2 001 383,67 грн за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку та пені в розмірі 7 325 064,34 грн, що разом складає 9 326 448,01 грн, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початку ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти отримані від реалізації заставного майна направити на погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2016 року позов задоволено частково. Звернуто стягнення на підставі договору іпотеки від 20 березня 2008 року PML-011/021/2008 на іпотечне майно - будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,8 кв. м, який належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та земельну ділянку загальною площею 0,1223 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2008 року № ML-011/021/2008 в сумі 80 660,13 доларів США , що еквівалентно 2 001 383,67 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку та (пеня) 2 001 383,67 грн, що разом складає 4 002 767,34 грн, шляхом продажу з прилюдних торгів, з початковою ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження у порядку Закону України «Про виконавче провадження». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов заявлений правомірно, оскільки відповідач ОСОБА_1 всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов`язків, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є іпотекодавцями, а банк в свою чергу має право захистити своє порушене право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень закону та умов укладених між сторонами кредитного та іпотечного договорів. При цьому, зменшуючи розмір пені, суд обґрунтовував свої висновки тим, що нарахований позивачем розмір пені значно перевищує розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту, що є несправедливим по відношенню до боржника і створює дисбаланс прав та обов`язків сторін за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині звернення стягнення на нерухоме майно шляхом продажу з прилюдних торгів, резолютивну частину викладено в іншій редакції.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2008 року № ML-011/021/2008 в сумі 80 660,13 доларів США, що еквівалентно 2 001 383,67 грн та пені 2 001 383,67 грн звернуто стягнення на нерухоме майно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору іпотеки від 20 березня 2008 року № PML-011/021/2008 на іпотечне майно, а саме: будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки 2 629 303,00 грн; земельну ділянку загальною площею 0,1223 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу з прилюдних торгів, з початковою ціною продажу предмета іпотеки 225190,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено початкової ціни предмета іпотеки в грошовій формі.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_3 ., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу нарішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив обставин, що мають значення для справи, зокрема, ухвалив рішення, яким звернув стягнення на іпотечне майно, не зазначивши при цьому його оцінки, якої на момент звернення позивача з цим позовом до суду взагалі не було, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та не відповідає імперативним приписам статті 39 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає загальні правила при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Ухвалюючи оскаржуване рішення апеляційний суд врахував надані позивачем звіти, не вирішивши при цьому питання щодо поважності причин неподання їх позивачем до суду першої інстанції. При цьому, звіт про незалежну оцінку житлового будинку та земельної ділянки є ідентичними, що значить, що фактичної оцінки іпотечного майна не було. Крім того, висновки апеляційного суду щодо оцінки спірного іпотечного майна зроблені апеляційним судом на підставі копій звітів про їх оцінку. Також судами не надано правової оцінки зміни банком строку виконання основного зобов`язання шляхом направлення на адресу боржника у грудні 2009 року досудової вимоги про повне погашення заборгованості за кредитним договором. З огляду на це судами не взято до уваги, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду з цим позовом, оскільки враховуючи наявність досудової вимоги, останнім днем пред`явлення банком вимоги про стягнення кредитної заборгованості є 29 січня 2013 року, а враховуючи, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Крім того, суди не перевірили чи мало право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заявляти вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2008 року, з огляду на те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про відступлення позивачу прав вимоги за укладеним із ним кредитним договором.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

12 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська