справа № 2-8499/10 головуючий у суді І інстанції Макаренко І.О.
У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

28 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Фінагеєва В.О., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додає клопотання про звільнення від сплати судового збору. У клопотанні відповідач зазначає, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, сума судового збору є значною, оскільки ОСОБА_1 є малозабезпеченою особою, на теперішній час не працює, мешкає з п`ятьма дітьми, виховання яких потребує усього вільного часу та значних матеріальних витрат. На сьогоднішній день єдиним способом для існування є виплата державної допомоги малозабезпеченим сім`ям. На підтвердження зазначених обставин відповідач долучає копію довідки від 24 червня 2019 року за №3070 в якій зазначено, що дана особа отримує допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Апеляційний суд вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним законом, що регламентує порядок і підстави сплати судового збору, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі; («Cudla v. Poland) від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia) від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Зазначені правові висновки щодо можливості звільнення від сплати судового збору відповідачів містяться у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, хоча стаття 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на відповідача ОСОБА_1 , проте стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика ЄСПЛ гарантують право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи, а обмеження, накладене на доступ до суду через непосильний фінансовий обов`язок, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки матеріальний стан відповідача не дозволяє їй сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги. Так, ОСОБА_1 на даний час не працює, отримує лише матеріальну допомогу та виховує п'ятеро дітей (троє з яких є малолітніми), виховання яких потребує значних матеріальних витрат. Вказані обставини свідчать про неплатоспроможність ОСОБА_1 та фактично є перешкодою для доступу до правосуддя та неможливістю реалізувати гарантоване право на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу подано до належного суду у встановлені законом строки, особою, що має право на апеляційне оскарження. За формою і змістом апеляційна скарга відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Згідно ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу має містити: найменування суду апеляційної інстанції; ім`я (найменування), поштову адресу особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти, за наявності; обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги; у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу; перелік матеріалів, що додаються.

До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 359, 360, 361 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року.

Надіслати учасникам справи копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами.

Надати учасникам справистрок для подачі відзиву на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з моменту вручення ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Фінагеєв