ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/10751/16-ц

Провадження № 22-ц/818/3289/19

27 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П.,Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2019 року (суддя Харченко А.М. ) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з ПАТ Страхова компанія «Саламандра-Україна» на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 49490 грн., стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 361550,31 грн.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 01.04.2015 року о 18.46 год., в м. Харкові, керуючи автомобілем FORD TRANSIT CONNECT, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський шлях, в районі будинку № 95 не обрав безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем Lexus RX 350, д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , після чого автомобіль Lexus зіткнувся з автомобілем БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_3 , та у подальшому сталося зіткнення з автомобілем CHEVROLET NUBIRA, д.н.з. НОМЕР_4 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку експерта від 07.05.2015 року за № 4294, розмір матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача, становить 409933,31 грн. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, транспортний засіб відповідача ОСОБА_2 був застрахований ПАТ Страхова компанія «Саламандра-Україна. Загальна сума позову складає: 409933,31 грн. - сума матеріальних збитків + 1107 грн. - вартість висновку = 411040,31 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тарасенко І.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «СаламандраУкраїна» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 361550,31 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити позов без розгляду.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вважає висновок експерта таким, що зроблений з порушенням вимог закону.

Правом на надання відзиву позивач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково та стягуючи з ОСОБА_2 суму збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 361550,31 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині вимог до ОСОБА_2 є обґрунтованим та доведеним, оскільки останній є заподіювачем майнової шкоди.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_2 01.04.2015 року о 18.46 год., в м. Харкові, керуючи автомобілем FORD TRANSIT CONNECT, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський шлях, в районі будинку № 95 не обрав безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем Lexus RX 350, д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , після чого автомобіль Lexus зіткнувся з автомобілем БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_3 , та у подальшому сталося зіткнення з автомобілем CHEVROLET NUBIRA, д.н.з. НОМЕР_4 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 13.1 ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року. Провадження по справі відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрите, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (т.1 а.с. 6).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року, постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.07.2016 року про закриття провадження щодо ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строків накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, залишена без змін (т.1 а.с.4-5).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 4294 від 07.05.2015 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Lexus RX 350», р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП (01.04.2015), складає 409933 грн. 31 коп. За проведення експертного дослідження позивачем ОСОБА_4 сплачено 1107 грн. (т.1 а.с. 7-28).

Цивільна відповідальність водія автомобіля FORD TRANSIT CONNECT, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» поліс № АІ/ 64987/ 12, строк дії полісу з 15.10.2014 до 14.10.2015 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 50000 грн. Франшиза становить 510 грн. (т.1 а.с. 85).

03.04.2015 року позивач ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» про дорожньо-транспортну пригоду (т.2 а.с. 82-83).

01.03.2017 року відповідач - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» отримав від позивача ОСОБА_1 заяву про виплату страхового відшкодування (т. 2 а.с. 84).

10.03.2017 року відповідач - ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна», як страховик, у відповідь на заяву позивача від 01.03.2017 року про виплату страхового відшкодування надіслав лист, у якому зазначив про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пропущенням річного терміну (т. 2 а.с. 85).

Відповідно до змісту ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом на законних підставах.

Згідно п. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 п.13.1 ПДР України. Наявність вини інших учасників ДТП не встановлена.

Згідно з ч.1 п.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 89 ЦПК України.

Жодних доказів, які б звільняли відповідача від обов`язку відшкодування заданої майнової шкоди, відповідачем не надано.

Вимогами ч. 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Позивач, керуючись вказаними нормами, просив стягнути з ОСОБА_2 , відповідальність якого на час ДТП була застрахована в ПрАТ «Саламандра Україна» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також вартість висновку експерта.

При цьому виходив із того, що розмір завданих йому майнових збитків згідно висновку експерта від 07.05.2015 року №4294 складає 409933,31 грн.

Відповідно страхового полісу сума відшкодування становить 50000 грн., франшиза - 510 грн.

Отже, сума збитків, яка має бути відшкодована позивачу ОСОБА_2 409933,31 - (50000-510) =360443,31 грн.

Вартість проведення експертизи - 1107 грн.

Таким чином стягненню підлягають збитки у сумі 361550,31 грн.(360443,31+1107).

Розмір цих збитків відповідачем не спростовано, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх стягнення з ОСОБА_2 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта, яким був встановлений розмір майнової шкоди, завданої майну потерпілого, не відповідає вимогам закону, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та на правильність висновків суду першої інстанції не впливає.

Доводи про ухилення ОСОБА_5 від надання транспортного засобу для проведення експертизи не можуть розцінюватися судом як підстава для залишення позовної заяви без розгляду.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою суду від 23.02.2017 року по справі призначалася судова автотоварознавча експертиза, провадження якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.1 а.с. 121-124).

26.06.2017 року справа повернута суду з повідомленням про неможливість надання висновку від 19.06.2017 (т.2 а.с. 4-5).

Згідно пояснень позивача в судовому засіданні апеляційного суду, надати автомобіль у провадження експертів не вбачається можливим, оскільки він був проданий в неремонтованому стані.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Суд правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, обставини справи досліджено повно і всебічно та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СаламандраУкраїна» рішення не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2019 року

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко