Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 521/12198/15-ц

провадження № 61-26032св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року у складі судді Жуган Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2017 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Станкевича В. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення страхового відшкодування.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, об`єктом страхування якого був автомобіль марки BMW X5, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . За змістом пункту 3.5.3.1. зазначеного договору одним із страхових випадків є протиправні дії третіх осіб.

Зазначав, що 10 березня 2015 року на вулиці Іванова у м. Одесі невстановлена особа пошкодила належний йому автомобіль марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився біля будинку № 1/1, чим спричинила йому майнову шкоду, розмір якої відповідно до звіту від 24 червня 2015 року №116/5 становить 255 255,80 грн.

Звертав увагу на те, що в цей же день він звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, проте

листом від 05 червня 2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовило йому у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що згідно з отриманого страховою компанією висновку експертного дослідження від 16 травня 2015 року № 0103, було виявлено розбіжності та можливо стверджувати, що при страхуванні на огляд до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» був наданий один автомобіль, а при заявлені про настання страхового випадку на огляд міг бути наданий інший схожий автомобіль.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно та необґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування, чим порушив його права, як споживача, а висновок

від 16 травня 2015 року № 0103 є необґрунтованим, крім того виконаний некомпетентною особою.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на його користь страхове відшкодування без урахування франшизи в розмірі 251 355,80 грн; витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 1 300,00 грн; пеню за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 1 256,78 грн; відсотки за користування грошовими коштами (3 % річних) в розмірі 1 032,97 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено умови договору страхування щодо неповідомлення страховика про суттєві зміни, що сталися з застрахованим транспортним засобом, у зв`язку із чим відповідач на підставі пункту 13.1.11 договору обґрунтовано відмовив страхувальнику у виплаті страхового відшкодування.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог є законними та обґрунтованими, оскільки технічний стан застрахованого автомобіля марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з моменту огляду під час страхування зазнав змін, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотознімками вказаного автомобіля, висновками експертиз, проведених до та під час судового розгляду, актом огляду транспортного засобу від 30 квітня 2015 року. Враховуючи те, що на порушенням умов укладеного договору страхування, позивач про зміни зовнішнього вигляду автомобіля відповідача не повідомив, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 13.1.11 укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземних транспортник засобів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, оскільки той факт, що дата виготовлення «карт» дверей автомобіля не співпадає з датою випуску транспортного засобу не може бути беззаперечним доказом того, що саме позивач змінював складові автомобілю. Крім того, судами встановлено, що у

2012 році автомобіль було визнано фізично знищеним після дорожньо-транспортної пригоди, ймовірно, що попередній власник змінював «карти» дверей та інші складові автомобіля, проте позивачу, який придбав цей автомобіль у грудні 2012 році, про ці обставини відомо не було. Під час укладання договору добровільного страхування, страховиком «карти» дверей не оглядались, а тому його твердження про те, що автомобіль зазнав суттєвий змін є безпідставними.

Крім того, судами безпідставно не взято до уваги висновок експерта від 24 червня 2015 року у зв`язку із тим, що під час огляду автомобіля не були присутні його власник та представник страхової компанії, оскільки на першій сторінці висновку зазначено, що ОСОБА_1 був присутній під час огляду зазначеного вище автомобіля.

Посилання представника відповідача про те, що його не було запрошено на огляд застрахованого транспортного засобу 24 червня 2015 року спростовуються копією телеграми, яка була вручена представнику відповідача 02 червня 2015 року.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

20 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, об`єктом страхування якого був автомобіль марки BMW X5, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 3.5.3.1. зазначеного вище договору страхування від 20 травня 2014 року страхуванню на умовах цього договору підлягають ризики, відповідно до обраної програми страхування. Такими ризиками, за АВТОКАСКО, є, зокрема пошкодження та/або знищення застрахованого транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб.

Відповідно до пункту 9.2.5. договору страхувальник в межах цього договору зобов`язаний протягом двох робочих днів у письмовій формі повідомити страховика про суттєві зміни, що сталися з застрахованим/забезпеченим транспортним засобом та його додатковим обладнанням (зміна реєстраційного номеру (документів)), комплектності застрахованого транспортного засобу, його додаткового обладнання; поломки або демонтажу пристроїв проти викрадення, переобладнання застрахованого транспортного засобу, в тому числі встановлення додаткового обладнання, про зміну власника забезпеченого/застрахованого транспортного засобу та інших умов, що можуть вплинути на ступінь ризику, зазначених в заяві на страхування.

Пунктом 10.2 договору передбачено, що страховик здійснює виплату страхового відшкодування протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів від дати отримання останнього документу, необхідного для з`ясування обставин страхового випадку та/або розміру збитку.

З витягу з кримінального провадження від 19 квітня 2015 року вбачається, що

18 квітня 2015 року до чергової частини Київського районного відділу поліції

м. Одеси надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 10 березня 2015 року невстановлена особа пошкодила належний йому автомобіль марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився біля будинку № 1/ 1 на вул. Іванова в м. Одесі, чим спричинила йому майнової шкоди.

Також судами встановлено, що 10 березня 2015 року ОСОБА_1 звертався до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про настання страхового випадку за договором страхування, у якій, як підстава для звернення з заявою, зазначено про виявлення на стоянці пошкоджений автомобіль. У заяві позивач просив виплатити йому відшкодування згідно з умовами страхування.

Згідно з пунктом 12.2 договору страхування від 20 травня 2014 року підтвердження настання страхового випадку і визначення розміру страхового відшкодування здійснюється на підставі наступних документів: Договору страхування; письмової заяви страхувальника або його довіреної особи; документів, що підтверджують майновий інтерес Страхувальника; акту огляду та фотографій пошкодженого транспортного засобу, складеного/здійснених страховиком або його уповноваженим представником; довідки з відповідного компетентного органу, висновки якого для страховика є необхідним та достатнім доказом факту настання події, що кваліфікується як страховий випадок, та/або з`ясування обставин цієї події.

Відповідно до звіту від 15 травня 2015 року № 30415150 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки ВMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого 10 березня 2015 року, на дату дослідження становить 39 757,82грн.

З акта огляду транспортного засобу від 30 квітня 2015 року, складеного експертами за участю представника ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 , вбачається, що при огляді застрахованого автомобіля марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виявлено, що «карти» дверей 2007 року випуску, в той час, як автомобіль 2009 року випуску.

Відповідно до пояснювальної записки до вказаного звіту при дослідженні автомобіля марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було з`ясовано, що дата виготовлення вказаного автомобіля визначається як 01 грудня 2009 року, а дата виготовлення елементів облицювання визначена 2007 рік. Також виявлені пошкодження розташовані виключно на зйомних елементах кузову транспортного засобу та були утворені від удару взаємодії з об`єктом круглої подовженої форми збільшуючого поперечного перетину, що має міцність більшу міцності металу зовнішніх панелей дверей транспортного засобу.

У висновку експертного дослідження пошкоджень автомобіля марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 16 травня 2015 року на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в зазначено, що виходячи з аналізу наданих фотознімків, є підстави вважати, що за зовнішніми ознаками автомобіль марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконаних під час зовнішнього огляду при укладанні договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 20 травня 2014 року, відрізняється від автомобіля марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був пошкоджений невідомою особою після укладення договору страхування. На підставі виявлених розбіжностей можливо стверджувати, що при страхуванні на огляд до

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», надавався один автомобіль, а при заявлені про настання страхового випадку на огляд міг бути наданий інший, схожий автомобіль.

Відповідно до пункту 13.1.3 Договору страхування від 20 травня 2014 року, підставою для відмови страховика у здійсненні виплат страхового відшкодування, є випадки, передбачені чинним законодавством України, відповідними чинними правилами страхування страховика та цим договором, а також: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про застрахований транспортний засіб та/або факт настання страхового випадку, а також зазначення страхувальником неправдивих відомостей в заяві на страхування, що є невід`ємною частиною цього договору, при укладенні договору страхування.

Листом від 04 червня 2015 року з урахуванням вищевказаного висновку

від 15 травня 2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 13.1.3. договору страхування

від 20 травня 2014 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 988 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто, положення наведених норм права нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку.

Водночас, згідно із пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

За правилами частин першої, третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Таким чином, у підпункті 13.1.11 договору страхування сторони з урахуванням принципу свободи договору вільно, на власний розсуд визначили, що однією з підстав відмови у виплаті страхового відшкодування є неповідомлення страховика про суттєві зміни, що сталися з застрахованим транспортним засобом.

На переконання Верховного Суду, у цьому випадку сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконав обов`язку, передбаченого умовами договору добровільного страхування щодо повідомлення страховика про суттєві зміни, що сталися з застрахованим транспортним засобом, з урахуванням договірних положень, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що йому не було відомо про зміни додаткового обладнання автомобіля та те, що ймовірно на час укладання договору добровільного страхування «карти» дверей вже були змінені, оскільки страховиком не оглядались, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджені належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі доказів, яким надана належна правова оцінка, судами встановлено, що технічний стан застрахованого автомобіля марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнавав змін, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотознімками вказаного автомобіля, висновками експертних досліджень від 16 травня .2015 року та від 10 червня 2016 року, актом огляду транспортного засобу від 30 квітня 2015 року, що не спростовано позивачем. У порушення умов укладеного між сторонами договору добровільного страхування, позивач відповідача про такі зміни не повідомив.

Враховуючи наведене, аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик