Справа № 438/437/19
Номер провадження 2/438/288/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

10 вересня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Слиша А.Т.,

при секретарі Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осібтакими, що втратили право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 внаслідок відсутності останніх без поважних причин за місцем реєстрації понад строки, встановлені законодавством.

Позовні вимоги мотивує тим, що будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить позивачу на праві власності згідно із договорами дарування від 19 грудня 2018 року за №660 та від 21 грудня 2018 року за №667, підтверджено копією витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно 150635929 від 21 грудня 2018 року та копією витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно 150954652 від 24 грудня 2018 року.

У вищезазначеному будинку, крім членів родини позивача, зареєстровані також відповідачі ОСОБА_2 - дружин брата, ОСОБА_3 - племінник та ОСОБА_4 - племінник.

Проте зазначені особи у будинку не проживають із 1991 року, проживають без реєстрації у с.Уріж Дрогобицького району Львівської області.

Відсутність відповідачів за місцем реєстрації підтверджується Актами, складеними працівниками ДКП «Житлово-експлуатаційна контора № 3» від 02 квітня 2019 року, від 16 травня 2016 року.

Хоча відповідачі у будинку не проживають, позивач змушений оплачувати комунальні послуги та плату за обслуговування з розрахунку на усіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Участі в оплаті цих платежів відповідач не приймає.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задоволити. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідачі повідомлялись про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідачі вважається належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Тому суд визнає причини неявки відповідачів неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у їх відсутністі.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності згідно із договорами дарування від 19 грудня 2018 року за №660 та від 21 грудня 2018 року за №667, посвідчених приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області.

У даному будинку зареєстровано, крім позивача, вісім осіб: батько позивача ОСОБА_5 , мати позивача ОСОБА_6 , дружина позивача ОСОБА_7 . син позивача ОСОБА_8 та відповідачі у справі ОСОБА_2 - дружин брата, ОСОБА_3 - племінник та ОСОБА_4 - племінник.

Відповідачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даному будинку не проживають з 1991 року. Відсутність відповідачів за місцем реєстрації підтверджується Актами, складеними працівниками ДКП «Житлово-експлуатаційна контора № 3» від 02 квітня 2019 року, від 16 травня 2016 року.

Тривалий термін відсутності за місцем реєстрації відповідачів більш як сім років стверджується показами у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Реєстрація відповідача у квартирі яка не проживає і не сплачує за комунальні послуги заподіюють позивачу шкоду, так як змушена оплачувати збільшену оплату за комунальні послуги, неможливістю виробили субсидію.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Слід звернути увагу, що судом з`ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає, що відповідач є таким, що втратила право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у спірному житловому будинку понад один рік без поважних причин, а тому її слід визнати таким, що втратила право користування житловим приміщенням.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках 768,40 гривень судового збору, зокрема по 256 гривень 14 копійок.

Керуючись ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 128, 141, 263, 265, 267-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок, по 256 гривень 14 копійок з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: суддя А.Т. Слиш