Постанова

Іменем України

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 643/12799/16-ц

провадження № 61-31109св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б., від 29 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання зобов`язання припиненим.

Позовну заяву мотивовано тим, що 12 липня 2007 року між її чоловіком ОСОБА_2 та банком був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 75 325,38 доларів США строком до 09 липня 2027 року. На забезпечення належного виконання кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна останньому квартира АДРЕСА_1 . Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 21 вересня 2016 року банк звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки, зареєструвавши за собою право власності на предмет іпотеки. Однак, не зважаючи на позасудове врегулювання, банк продовжує вимагати з неї, як поручителя, погашення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на вищевикладене та на положення пункту 6 статті 36 Закону України «Про іпотеку», позивач просила визнати припиненим кредитний договір від 12 липня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова у складі судді

Сугачової О. О. від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано кредитний договір від 12 липня 2007 року, укладений між

ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», припиненим.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що завершення позасудового врегулювання щодо предмету іпотеки є підставою для визнання основного зобов`язання припиненим.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково задовольним позов, оскільки такої підстави для припинення основного зобов`язання як пред`явлення будь-яких вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання щодо предмету іпотеки законодавством не передбачено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зміст статті 600 ЦК України, якою передбачено припинення зобов`язання внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 75 325,38 доларів США строком до 09 липня 2027 року.

На забезпечення належного виконання кредитного договору 12 липня

2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна останньому квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

19 вересня 2016 року на підставі договору іпотеки за банком зареєстровано право власності на предмет іпотеки.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу для припинення основного зобов`язання посилалася на задоволення банком забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (частина друга статті 509 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги 5 «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Установивши, що такої підстави для припинення основного зобов`язання як задоволення банком забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому судом апеляційної інстанції правильно враховано, що позивач не просила визнати кредитний договір припиненим з підстав, передбачених главою 50 ЦК України.

Частиною четвертою статті 36 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається позивач, передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, однак ця норма не передбачає припинення такого зобов`язання за вказаних обставин.

Посилання в касаційній скарзі як на підставу припинення основного зобов`язанням на положення статті 600 ЦК України (припинення зобов`язання за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного) помилкові, оскільки предмет іпотеки не є відступним у розумінні цієї норми, а є майном, яке забезпечує виконання основного зобов`язання. При цьому для припинення зобов`язання за статтею 600 ЦК України необхідна сукупність кількох умов, зокрема: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного. Наявність таких умов матеріали справи не містять.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

а рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара