КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/42449/18

номер провадження: 22-ц/824/8491/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Яворського М.А.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сєрокурової Оксани Вікторівни на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року у складі судді Осаулова А.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , адвоката Боряк Ганни Леонідівни про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з укзаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір про надання правової допомоги №07/03 від 17 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Боряк Г.Л., а також виданий на підставі цього договору ордер серія КВ №724804 від 19 березня 2018 року.

Позов ОСОБА_2 мотивований тим, що у провадженні суду перебуває справа №372/2028/16-ц за позовом ОСОБА_1 до неї, ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів дарування, в якій представником ОСОБА_1 є адвокат Боряк Г.Л., що діє на підставі договору про надання правової допомоги №07/03 від 17 березня 2018 року та ордеру серії КВ №724804. Зазначала, що у ході розгляду справи №372/2028/16-ц їй стало відомо, що ОСОБА_1 страждає на психічний розлад з 2012 року, що впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому вважала, що даний факт свідчить про те, що ОСОБА_1 на момент укладення з адвокатом Боряк Г.Л. договору про надання правової допомоги від 17 березня 2018 року та видачі ордеру серія КВ №724804 від 19 березня 2018 року, не усвідомлювала значення своїх дій щодо вчинення даних правочинів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Книш Н.І. заявила клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану відповідача ОСОБА_1 під час підписання договору про надання правової допомоги від 17 березня 2018 року.

Клопотання мотивоване тим, що предметом доказування у даній справі є перебування ОСОБА_1 на момент укладення договору про надання правової допомоги №07/03 від 17 березня 2018 року у такому психічному стані, при якому вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Висновками експертів і судовими рішеннями підтверджено перебування відповідача у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій, що свідчить про ймовірність перебування її у такому стані під час підписання договору про надання правової допомоги від 17 березня 2018 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва 15 квітня 2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_6 задоволено частково.

Призначено у дані цивільній справі судово-психіатричну експертизу ОСОБА_1 , на розгляд якої поставлено запитання:

1. Чи хворіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на час укладення спірного договору про надання правової допомоги від 17 березня 2018 року, психічною хворобою ?

2. Чи могла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час укладення спірного договору про надання правової допомоги, а саме, на 17 березня 2018 року розуміти значення своїх дій та керувати ними ?

Проведення експертизи доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричних експертиз та попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. У розпорядження експертів надано матеріали вказаної цивільної справи.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Сєрокурова О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для призначення у справі судово-психіатричної експертизи є надуманим та ґрунтується на припущеннях. Вказує, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив посилання позивача на висновки експертів, щодо ОСОБА_1 відсутнє рішення суду про визнання її недієздатною чи обмежено дієздатною. Крім того, вказує, ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи не відповідає вимогам цивільного процесуального закону, оскільки в ній не вказано даних, які мають значення для проведення експертизи.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що необхідності в проведенні експертизи у суду не було, є необґрунтованими. Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не дотримано вимоги цивільного процесуального закону щодо форми ухвали про призначення експертизи є безпідставними та є наслідком вільного тлумачення представником відповідача цивільного процесуального закону. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Сєрокурової О.В.

Адвокат Боряк Г.Л. не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково клопотання представника позивача - адвоката Книш Н.І. про призначення судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції керувався ст.ст.103, 104, 105, 298 ЦПК України й виходив із того, що для вирішення питання про психічний стан ОСОБА_1 та її здатність (нездатність) розуміти значення своїх дій і керувати ними під час підписання оспорюваного договору про надання правової допомоги необхідні спеціальні знання в галузі психіатричної медицини. Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір про надання правової допомоги №07/03 від 17 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Боряк Г.Л., а також виданий на підставі цього договору ордер серія КВ №724804 від 19 березня 2018 року, посилаючись на те, що у ході розгляду справи №372/2028/16-ц їй стало відомо, що ОСОБА_1 страждає на психічний розлад з 2012 року, що впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому вважала, що даний факт свідчить про те, що ОСОБА_1 на момент укладення з адвокатом Боряк Г.Л. договору про надання правової допомоги від 17 березня 2018 року та видачі ордеру серія КВ №724804 від 19 березня 2018 року, не усвідомлювала значення своїх дій щодо вчинення даних правочинів.

Тобто, предметом доказування у даній справі є психічних стан ОСОБА_1 на час укладення оспорюваного договору про надання правової допомоги №07/03 від 17 березня 2018 року.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, які свідчать про те, що предметом доказування у даній справі є психічних стан ОСОБА_1 на час укладення оспорюваного договору про надання правової допомоги №07/03 від 17 березня 2018 року та ордеру серії КВ №724804, та приймаючи до уваги, що для необхідності встановлення психічного стану особи призначення експертизи судом є обов`язковим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для призначення у даній справі судово-психіатричної експертизи.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для призначення у справі судово-психіатричної експертизи є надуманим та ґрунтується на припущеннях, а також те, що на даний час відсутнє рішення суду про визнання ОСОБА_1 недієздатною чи обмежено дієздатною, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Таким чином ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи не відповідає вимогам цивільного процесуального закону, оскільки в ній не вказано даних, які мають значення для проведення експертизи, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч.5 ст.104 ЦПК України).

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду вбачається, що в ній зазначено: підстави проведення експертизи; питання, з яких експерти мають надати суду висновок; експертну установу, якій доручено проведення експертизи; попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, а також зазначено судом про надання у розпорядження експертів матеріалів даної цивільної справи.

Тобто, ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи відповідає вимогам, які встановлені ст.104 ЦПК України.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що в ухвалі суду про призначення експертизи не зазначено строк для її проведення, а також на кого із сторін покладено обов`язок по оплаті витрат за проведення експертизи, то вказані обставини не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сєрокурової Оксани Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді