ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 635/3295/17

провадження № 22-ц/818/3249/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2019 року в складі судді Назаренка О.В.,

у с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із уточненим в подальшому позовом до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та просила:

- визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля BYD, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як спільного майна подружжя;

- встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 більш ніж 5 років на момент його смерті;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля BYD, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що з 1993 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано 23 липня 2016 року. Під час шлюбу вони придбали автомобіль BYD, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та квартиру АДРЕСА_1 . Отже вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. На підставі її заяви Другою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області було відкрито спадкову справу № 294/2016. Інших спадкоємців немає, в нотаріальну контору з відповідною заявою, окрім неї, ніхто не звертався. Зазначає, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 з моменту реєстрації шлюбу до моменту його смерті. Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки пов`язані з спільним придбанням майна, турботою один про одного, спільним веденням господарства та проведенням відпочинку і дозвілля. ОСОБА_4 страждав на захворювання серця, вона повністю забезпечувала його лікування, як члена своєї сім`ї, незважаючи на те, що 23 серпня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Вона отримала лікарське свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, Свідоцтво про смерть, організувала та оплатила поховання ОСОБА_4 . Таким чином, вважає, що має право на спадкування після померлого ОСОБА_4 , як спадкоємиця четвертої черги.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач проживала разом з спадкоємцем однією сім`єю з моменту розірвання шлюбу - з 23 липня 2016 року до його смерті - 14 серпня 2016 року, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

15 травня 2019 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено за її відсутності, чим позбавлено її права надати пояснення та відповідні докази у судовому засіданні. Докази її належного повідомлення про день і час розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що з 1993 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано 23 липня 2016 року.

Під час шлюбу сторонами придбано: автомобіль BYD, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим 16 серпня 2016 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 156.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Придбані під час шлюбу автомобіль BYD, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та квартира АДРЕСА_1 оформлені на померлого ОСОБА_4 , розподіл спільного майна подружжя за його життя проведено не було.

Потреба у визначенні часток майна в судовому порядку виникає як за життя співвласників спільної сумісної власності, так і у разі смерті одного з них.

Так, згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що «… зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У зв`язку зі смертю власника спільного майна потреба у визначенні часток майна та визнання права власності може виникнути з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Тому, якщо з`ясується, що в нотаріальному порядку одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна неможливо у зв`язку зі смертю власника та не проведення такого розподілу за життя колишнього подружжя, то захистити своє право власності на частку майна можливо буде саме шляхом пред`явлення зазначеного позову.

Разом з тим, для захисту свого права власності самого по собі визначення часток недостатньо, тому потрібно заявляти вимогу і про визнання права власності частки у спільному сумісному майні подружжя.

Належними відповідачами в таких категоріях справ є інші співвласники майна, спадкоємці померлого власника, а у відсутності таких, не прийняття або відмови від спадщини ними - представницький орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади, на території якої знаходиться спадкове майно.

У зв`язку з смертю колишнього чоловіка ОСОБА_1 єдиною можливістю для захисту права власності останньої на частку у спільній сумісній власності є звернення у суд із відповідним позовом.

З урахуванням викладено, позов ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на частину майна в спільній сумісній власності, а саме: на 1/2 частину автомобіля BYD, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

За змістом частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частиною другою статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

З 1993 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано 23 липня 2016 року. Після розірвання шлюбу позивач та ОСОБА_4 продовжили проживати разом за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками Пісочинської селищної ради та Актом депутата Пісочинської селищної ради Алексанян А.Я.

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги № 2 Харківського району» від 18 травня 2019 року № 250, наданого на адвокатський запит ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відвідував медичних спеціалістів, проходив обстеження, отримував консультації у супроводі ОСОБА_1 Медичні спеціалісти відвідували ОСОБА_4 за адресою його місця проживання. При відвідування була присутня ОСОБА_1 Коли медичні установи відвідувала ОСОБА_1 , з нею був присутній ОСОБА_4

ОСОБА_1 отримала лікарське свідоцтво № 134 /104 про смерть ОСОБА_4 , Свідоцтво НОМЕР_3 про смерть ОСОБА_4 , видане 16 серпня 2016 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 156, та посвідчення Пісочинського Комунального підприємства «РИТУАЛ - СЕРВІС» від 15 серпня 2016 року № 5276, видане на ім`я ОСОБА_1 , про здійснене поховання ОСОБА_4 .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що шлюб було розірвано у зв`язку з виробничою необхідністю її померлого чоловіка, який був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 відсутні. З заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 ніхто не звертався, у тому числі селищна рада.

Факт спільного проживання заявника з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 підтвердила в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_7 .

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 більш ніж 5 років на момент його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином позов в цій частині підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 та частиною першою статті 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Матеріали справи свідчать, що на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини 25 жовтня 2016 року Другою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області була відкрита спадкова справа № 294/2016, яка в цей же день була зареєстрована в Спадковому реєстрі.

05 квітня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву до нотаріальної контори про видачу на її ім`я Свідоцтва про право власності на 1/2 частку майна набутого подружжям в період зареєстрованого шлюбу.

Постановою державного нотаріуса Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що шлюб між подружжям був припинений до відкриття спадщини, а видача свідоцтва про право власності на ім`я колишнього подружжя законом не передбачена.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 23 Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позов в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 більш ніж 5 років на момент його смерті підлягає задоволенню, остання є спадкоємицею за законом четвертої черги.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого ОСОБА_4 звернувшись в передбачений ЦК України строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, з урахуванням норм статтей 1264, 1296, 1298 ЦК України, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , також підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З урахування викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину майна в спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину майна в спільній сумісній власності, а саме: на 1/2 частину автомобіля BYD, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 більш ніж 5 років на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності: на 1/2 частину автомобіля BYD, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 13 вересня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова