Провадження № 2/638/1065/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року Дзержинський райсуд м. Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретарів Вороніна Д.Г., Романової О.В.,

Тягунової Р.Ю.

за участю :

представника відповідача

ОСОБА_1 . ОСОБА_2

представника відповідача

ОСОБА_5 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкоємця, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2016 позивач ПАТ «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеною позовною заявою, яку 21.02.2019 уточнив. В обґрунтування заявленого позову, з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що 19.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

26.05.2016 позивачем направлена претензія кредитора до Шостої Харківської державної нотаріальної контори. 02.06.2016 отримано відповідь Шостої Харківської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що претензію переслано до Десятої Харківської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи. 14.06.2016 позивачем отримано відповідь Десятої нотаріальної контори, в якій зазначалось що спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , якізвернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Позивач зазначає, що за приписами ч.3 ст.1296 ЦК України - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 19.04.2007 становить - 13179,24 грн та складається з наступного: заборгованість за кредитом -12342,67 грн, заборгованість за відсотками - 836,57 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 02.08.2016 направлено лист-претензію та пред`явлено вимоги до спадкоємців ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , але ніяких дій не було виконано.

У зв`язку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судовий збір. (а.с. 2-3,117-120,155-156)

02.03.2017 відповідачем ОСОБА_1 , подано заперечення на позову заяву, у яких зазначено, що позовні вимоги не визнає. Частки у спадщині не встановлені ані свідоцтвом про право на спадщину за законом, ані за рішенням суду, вимоги ст. 1282 ЦК України виконані не можуть бути до часу встановлення таких часток (а.с.47).

20.02.2018 ухвалою суду провадження у зазначеній справі зупинено до розгляду і набрання чинності рішення суду по справі №638/8052/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування (а.с.89).

11.12.2018 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованих в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 . Рішення набрало законної сили 11.01.2019 (а.с 92-95).

11.01.2019 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відновлено провадження у справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця (а.с.109).

19.02.2019 ОСОБА_1 подала відзив на позову заяву, у якому зазначено, що на дату подання позовної заяви 02.12.2016 у позивача сплинули строку позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.07.2007. окрім того, зазначено, що ОСОБА_6 взяв у позивача у кредити 1800 грн, а не 15000 грн. Також ОСОБА_1 не є власником спадкового майна. Окрім того, ОСОБА_1 не одержала майно у спадщину, в неї не виникло зобов`язання виплачувати борг свого покійного батька. Вимога позивача щодо солідарного стягнення є неправомірною, так як кожен спадкоємець зобов`язання задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі який відповідає його частці у спадщині (а.с. 124-126).

19.02.2019 відповідачем ОСОБА_1 подала заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначила, що на дату подання позовної заяви до суду 02.12.2016 у позивача сплинули строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.127-128).

28.02.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в обґрунтування якого посилається на аналогічні обставини та відповідні їм правовідносини, які викладені у позові та уточненому позові. Також позивач вказано, що позивач звернувся з позовом до суду, ще до спливу позовної давності (а.с.129-134).

22.04.2019 представник відповідача ОСОБА_5 , подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с.188-189).

В судове засідання представник позивач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідлена належним чином. Упоноважила представника ОСОБА_9 , представляти її інтереси.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засідання заперечував проти задоволення позову, посилаючи на обставини, викладені у запереченнях, відзиві та заяві про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, уповноважила представника ОСОБА_4 представляти її інтереси.

Представник відповідача ОСОБА_5 , - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у позовів, застосувати строки позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 19.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.9,10-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 (а.с.17).

26.05.2016 позивачем направлена претензія кредитора до Шостої Харківської державної нотаріальної контори (а.с.10).

02.06.2016 ПАТ «ПриватБанк» отримано відповідь Шостої Харківської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що претензію переслано до Десятої Харківської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи (а.с.11 зворотна сторона).

14.06.2016 позивачем ПАТ «ПриватБанк» отримано відповідь Десятої нотаріальної контори, в якій зазначалось що спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.23).

ПАТ КБ «ПриватБанк» 02.08.2016 направлено лист-претензію та пред`явлено вимоги до спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.24).

Станом на дату смерті ОСОБА_6 заборгованість перед банком за кредитним договором №б/н від 19.04.2007 становить - 13179,24 грн та складається з наступного: заборгованість за кредитом -12342,67 грн, заборгованість за відсотками - 836,57 грн (а.с.4-8).

Статтею 1054 ЦК України- передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За правилами ч.1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з указаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило про те, що станом на день смерті ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором склала 13179,24 грн, яку просив стягнути з відповідача як спадкоємця померлого.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1,2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

З претензії кредитора, яку ПАТ «ПриватБанк» 19.05.2016 направив до нотаріальної контори, вбачається, що банком зазначено «На теперішній час стало відомо, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, ПАТ «ПриватБанк» не зазначає ані у позові, ані в претензії коли саме стало відомо, що помер ОСОБА_6 , що позбавляє суд можливості визначити внаслідок чого позивачем були порушені строки, визначені ст. 1281 ЦК України та подано претензію через сім місяців після смерті ОСОБА_6 (боржника за кредитним договором).

Як вбачається з відповідь Десятою харківської державної нотаріальної контори 10.11.2015 заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого ОСОБА_5 ,, яку було зареєстровано по книзі обліку та реєстрації спадкових справи за №1462. 10.03.2016 заяву про прийняття спадщини подала дочка померлого ОСОБА_1 , яку було зареєстровано по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 291. (а.с.23).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, вартості майна одержаного у спадщину, а також доказів того, коли саме стало банку відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Приписами ч.2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.1,2 ст. 83 ЦПК України - сторони та інші учасник справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням заяви.

Ч.1 ст. 84ЦПК України передбачено, що у разі неможливості надати доказ, учасник справи, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Позивач своїм право заяви клопотання про витребування доказів не скористався, більш того у судове засідання не направив свого представника, а лише у позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність позивача.

Заявляючи таке клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

У відповідності до ч. 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №320/5909/16-ц: «Верховним Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах»

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18 та у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2019 року у справі №320/5909/16-ц.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 141, 200, 259 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України ст. ст. 509, 525, 526, 611, 625, 1054, 1218, 1219, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкоємця - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.08.2019.

Суддя: І.В. Семіряд