ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 629/5230/16-ц

провадження № 22-ц/818/4197/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_12

представника СТОВ «Мрія» - Євстаф`євої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівське хлібоприймальне підприємство», правонаступником якого є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія», про розірвання договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою представника сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія» - адвоката Євстаф`євої Олени Вікторівни на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2019 року, ухвалене суддею Харабадзе К.Ш.,-

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівське хлібоприймальне підприємство» (далі - ТОВ «ЛХП») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-XP № 073322 від 19 лютого 2003 року (далі - державний акт) належить земельна ділянка площею 8,5503 га, кадастровий номер :02:000:0177 , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколавської сільської ради (далі - земельна ділянка :02 :000:0177 ).

Також позивачу на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЯД № 054471 від 31 жовтня 2007 року, належить земельна ділянка площею 7,7610 га, кадастровий номер :03:000:0079 , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколавської сільської ради (далі - земельна ділянка :03 :000:0079 ).

01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Щорса (далі - ПОСП ім. Щорса) укладено договір оренди земельної ділянки :02:000:0177за номером 168, зареєстрований в Державному реєстрі земель 03 серпня 2007 року (далі - договір оренди№ 168).

01 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса укладено договір оренди земельної ділянки :03:000:0079 за номером 224, зареєстрований в Державному реєстрі земель 07 травня 2009 року (далі - договір оренди№ 224).

Вказані договори оренди укладені на 25 років та діють до 31 грудня 2032 року. Пунктом 15 договорів встановлено умову збереження стану об`єкта оренди - заборону застосування дій, що призводять до зниження родючості земельних ділянок.

ПОСП ім. Щорса припинило свою діяльність, правонаступником є ТОВ «ЛХП».

Відповідач порушує вимоги п. 15 договорів оренди №№ 168 та 224, що полягає в засіванні з 2009 року земельних ділянок :02:000:0177 та :03:000: 0079 лише соняшником та озимою пшеницею, що призвело до виснаження земель та істотного погіршення родючості ґрунту. Дане порушення є підставою для розірвання зазначених договорів оренди.

Зважаючи на зазначене, просив суд, з урахуванням уточнень, розірвати укладені між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса, правонаступником якого є ТОВ «ЛХП», договори оренди земель №№ 168 та 224 від 01 січня 2007 року та від 01 січня 2008 року, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 березня 2019 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ТОВ «ЛХП» - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія» (далі - СТОВ «Мрія») (а.с. 126, 127).

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договори оренди земельних ділянок №№ 168 та 224, укладені між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса, правонаступником якого є СТОВ «Мрія», стягнуто з СТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 18 513,51 грн. (а.с. 8-16).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником СТОВ «Мрія» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити, долучити до матеріалів справи наступні письмові докази: копію протоколу випробувань № 05/19-ВН від 07 травня 2019 року та результату агрохімічного обстеження земельних ділянок випробувальної лабораторії СТОВ «Дружба-Нова», копію атестату про акредитацію № 2Т1114 від 18 грудня 2017 року з додатками. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі. Позивачем на підтвердження позовних вимог не надано належних та допустимих доказів. Судом не досліджено належним чином та не надано оцінку всім доказам у справі, не встановлено обставини справи, що мають значення для ухвалення законного судового рішення. Суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги надані відповідачем письмові докази, що свідчать про здійснення дій, направлених на збереження корисних властивостей ґрунту та підтвердження родючості землі. Висновки суду, що надані відповідачем письмові докази не містять відомості про земельні ділянки :03: 000 : 0079 та : 02:000:0177 , а містять відомості лише про поля, без визначення їх складових, не відповідають дійсності, оскільки номера земельних ділянок, зазначених в актах, співпадають з номерами земельних ділянок згідно укладених між сторонами договорів. Відмова суду першої інстанціїу призначенні повторних експертиз призвела до неповного зв`язування обставин, які мають суттєве значення для ухвалення законного судового рішення. Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив відповідачу у долучені до матеріалів справи доказів, а саме протоколу випробувань та результату агрохімічного обстеження земельних ділянок випробувальної лабораторії СТОВ «Дружба-Нова». Умовами договорів оренди №№ 168 та 224 не передбачено можливості їх розірвання з підстави погіршення стану родючості земельних ділянок. Даний факт не є підставою для розірвання договорів оренди. Репрезентативність результатів експертизи, проведеної у 2017 році, недостатня для того аби вважати її такою, що об`єктивно і у повній мірі відображає дійсний стан агрохімічних показників ґрунту. Також суд першої інстанції хибно визнав встановленим факт використання орендованих земельних ділянок :02:000:0177 та :03:000:0079 способами, які суперечать екологічним вимогам.

Представником ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. При цьому посилався на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Під час розгляду справи в суді першої інстанції належними та допустимими доказами був беззаперечно доведений причинно-наслідковий зв`язок між діяльністю відповідача та погіршенням стану родючості ґрунту земельних ділянок, що є правовою підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з наданих відповідачем актів витрат та використання добрив, гербіцидів, отрутохімікатів та насіння не вбачається, що зазначені в них матеріали були використані саме на належних позивачу земельних ділянках. Для збереження родючості ґрунту важливий не сам факту внесення добрива тощо, а правильність їх внесення та правильність проведення всього комплексу сільськогосподарських робіт на землі та дотримання сівозміни культури. З висновку судової експертизи, що міститься в матеріалах справи, беззаперечно вбачається, що за період з 2009 року по 2017 рік відбулося істотне погіршення родючості ґрунту на належних позивачу земельних ділянках, і це погіршення пов`язане з господарською діяльністю відповідача. Відібрання проб ґрунту та проведення комплексної комісійної інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи від 28 березня 2018 року проведено згідно вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, суд першої інстанції при розгляді клопотання представника відповідача про призначення повторної судової експертизи дійшов правильного висновку щодо відсутності переконливих аргументів, які б давали підстави для сумніву у правильності висновку судової експертизи.

Також у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 посилався на те, що не підлягає задоволенню клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи копії протоколу випробувань № 05/19-ВН від 07 травня 2019 року та результату агрохімічного обстеження земельних ділянок випробувальної лабораторії СТОВ «Дружба-Нова», копію атестату про акредитацію № 2Т1114 від 18 грудня 2017 року з додатками, оскільки дані матеріали підтверджують інші, ніж зазначені у висновку експертів, агрохімічні показники ґрунту на земельних ділянках, що свідчать про відсутність погіршення стану родючості ґрунту, а також, що висновки експерта є хибними. Встановлення даних обставин вимагає спеціальні знання та вони повинні бути підтверджені певними засобами доказування - висновком експерта, в якому зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Дані обставини не можуть бути підтверджені протоколом випробувань та результатами агрохімічного обстеження земельних ділянок випробувальною лабораторією СТОВ «Дружба-Нова», оскільки не є висновком експерта. Протокол № 05/19-ВН від 07 травня 2019 року не містить посилань на метод відбору зразків та в ньому вказано, що даний протокол стосується лише зразків, які представлені для випробувань. Отже, аналіз ґрунту проводився на підставі наданих замовником зразків. Документальне підтвердження того, що відбір ґрунту проводився згідно вимог чинного законодавства та саме на земельних ділянках позивача, відсутнє.

Крім того, при поданні відповідачем клопотання про долучення до матеріалів справи вищевказаних доказів, відповідачем були порушені передбачені ч.3 ст. 83 ЦПК України строки, зважаючи на що, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Таким чином, відповідач використовував орендовані земельні ділянки з порушенням обов`язків, передбачених договором оренди, та вимого законодавства, не дотримувався допустимих нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах, що призвело до істотного погіршення стану родючості ґрунту внаслідок ґрунтовтоми та порушення режиму її використання, що є підставою для розірвання договорів оренди (а.с.71-80, том 3).

Представником СТОВ «Мрія» подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на необґрунтованість відзиву, недоведеність обставин, що входять до предмету доказування. Зазначив, що зазначені земельні ділянки є ріллю у агарних умовах, тощо зрошування там відсутнє. Репрезентативність результатів експертизи 2017 року недостатня для того, аби вважати її такою, що об`єктивно і у повній мірі відображає дійсний стан агрохімічних показників ґрунту. Судом не було надано належної оцінки тому факту, що допитаний в суді першої інстанції експерт зазначив, що погіршення стану родючості ґрунту не перешкоджає подальшому використанню земельних ділянок. Відповідачем не було істотно порушено умови договору. Також просив суд на підтвердження того, що відбір ґрунту проводився згідно вимог чинного законодавства та з земельних ділянок позивача, просив суд долучити до матеріалів справи копію протоколу відбору проб ґрунтів від 02 квітня 2019 року з додатком. Посилався на те, що випробувальна лабораторія СТОВ «Дружба-Нова» у 2012 році акредитована на відповідність вимогам міжнародного стандарту ДСТУ «Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій». Однією з вимог цього Стандарту є підтвердження того, що діяльність лабораторії здійснюється неупереджено (а.с. 92-95, том 3).

В суді апеляційної інстанції представник СТОВ «Мрія» - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що орендар порушив умови відповідних договорів оренди земельних ділянок, що призвело до пошкодження об`єкта оренди, а саме істотного погіршення родючості ґрунту та порушення режиму використання земельних ділянок, зважаючи на що, наявні правові підстави, передбачені Законом України «Про оренду землі», для розірвання договорів оренди землі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що ПОСП ім. Щорса припинило свою діяльність, після припинення діяльності правонаступником було ТОВ «ЛХП».

В подальшому ТОВ «ЛХП» також припинило свою діяльність, ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 березня 2019 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ТОВ «ЛХП» - сільськогосподарське СТОВ «Мрія» (далі - відповідач) (а.с. 126, 127).

ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-XP № 073322 від 19 лютого 2003 року належить земельна ділянка площею 8,5503 га, кадастровий номер :02:000:0177 , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколавської сільської ради, КСП ім. Щорса (а.с.20, том 1).

Також ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 054471 від 31 жовтня 2007 року, належить земельна ділянка площею 7,7610 га, кадастровий номер :03:000:0079 , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколавської сільської ради (а.с. 17, 18, том 1).

01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса укладено договір № 168 оренди земельної ділянки площею 8,5503 га, кадастровий номер :02:000:0177 ,зареєстрований в Державному реєстрі земель 03 серпня 2007 року (а.с. 8, 9, том 1).

01 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса в особі директора ОСОБА_4 . складено акт прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки № 168, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ПОСП ім. Щорса в особі директора ОСОБА_4 прийняв в оренду земельну ділянку. Вказана земельна ділянка передана в задовільному стані та у визначених межах (а.с. 11, том 1).

01 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса укладено договір № 224 оренди земельної ділянки площею 7,7610 га, кадастровий номер :03:000:0079 , зареєстрований в Державному реєстрі земель 07 травня 2009 року (а.с. 14-16, том 1).

07 травня 2009 року між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса в особі директора ОСОБА_4 складено акт прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки № 224, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ПОСП ім. Щорса в особі директора ОСОБА_4 прийняв в оренду земельну ділянку. Вказана земельна ділянка передана в задовільному стані та у визначених межах (а.с. 19, том 1).

Підпунктом 29.4 пункту 29 договорів оренди №№ 168 та 224 встановлено, що орендар зобов`язаний використовувати орендовані земельні ділянки відповідно до мети, визначеної у пункті 13 цих договорів, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання земель (зворотній бік а.с. 9, а.с. 16, том 1).

Абзацом 2 пункту 36 договорів оренди №№ 168 та 224 передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню (а.с. 9, 16, том 1).

З правового аналізу зазначених норм договорів оренди №№ 168 та 224 вбачається обов`язок орендаря утримувати об`єкти оренди - земельні ділянки у задовільному стані та здійснювати заходи, спрямовані на запобігання їх пошкодженню, в тому числі й погіршенню стану родючості ґрунту, порушення режиму використання земельних ділянок тощо.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача стосовно того, що договорами оренди №№ 168 та 224 не передбачена можливість розірвання відповідних договорів у разі погіршення стану родючості земельних ділянок, а сам по собі вказаний факт не є підставою для розірвання договорів.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Так погіршенню стану родючості ґрунту та порушення режиму використання земельних ділянок є суттєвим пошкодженням орендованих земельних ділянок та правовою підставою для дострокового розірвання договорів оренди за рішенням суду.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо існування факту пошкодження орендованих земельних ділянок, який полягає в погіршенню стану родючості ґрунту.

Статтею 37 Закону України «Про охорону земель» встановлено, що власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель. З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів. Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що на час укладення спірних договорів оренди земельних ділянок зазначена норма закону не існувала, у зв`язку з чим не може бути застосована до спірних правовідносин, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначений закон був прийнятий та набрав чинності в період дії договорів оренди земельних ділянок та підлягає застосуванню до правовідносин, що склалися між сторонами.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.

Як вбачається з положень ст. 2, 12, 13 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства відноситься його змагальність та диспозитивність, які в тому числі передбачають таке: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; за загальним правилом збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідач, заперечуючи наявність пошкодження орендованих земельних ділянок та доводи позивача, не був позбавлений права та можливості надати суду відповідні докази. Даним правом відповідач скористався шляхом надання до суду першої інстанції письмових доказів на підтвердження того, що ним здійснювалися дії, направлені на збереження корисних властивостей ґрунту та підвищення родючості земель.

Відповідачем надано на підтвердження своїх доводів щодо здійснення ним дій, направлених на збереження корисних властивостей ґрунту та підвищення родючості земель, довідки від 09 лютого 2017 року, акти витрат № ХЕ-0000336 від 03 квітня 2013 року, № ХЕ-0000335 від 30 квітня 2013 року на внесення гербіцидів та добрив на посівах соняшника, № ХЕ-0000337 від 30 квітня 2013 року, № ХЕ-0000339 від 30 квітня 2013 року на посів соняшника, № ЛО000000138 від 30 вересня 2014 року на пшеницю озиму, № ЛО000000137 від 30 вересня 2014 року на комплексне добриво, № ЛО000000136 від 21 жовтня 2015 року, № ЛО000000075 від 12 червня 2015 року, № ЛО000000033 від 26 квітня 2015 року, № ЛО000000082 від 15 червня 2015 року, № ЛО000000024 від 07 квітня 2015 року, № ЛО від 11 березня 2015 року, № ЛО000000001 від 23 лютого 2015 року, № ЛО000000127 від 21 червня 2015 року, № ЛО000000133 від 30 червня 2015 року, № ЛО000000157 від 13 червня 2016 року, № ЛО000000074 від 17 травня 2016 року, № ЛО000000192 від 17 жовтня 2016 року, № ЛО000000136 від 30 червня 2016 року, № ЛО000000067 від 09 травня 2016 року, № ЛО000000129 від 21 червня 2016 року по використанню мінеральних, органічних і бактеріальних добрив, ядохімікатів і гербіцидів, № ЛО000000068 від 15 травня 2016 року, № ЛО000000156 від 13 вересня 2016 року, № ЛО000000191 від 17 жовтня 2016 року, № ЛО000000086 від 26 червня 2016 року по витратах насіння та садильного матеріалу, відповідно до яких на висіяні культури: горох, озима пшениця, пшениця та соняшник (а.с. 41-89, том 1).

Колегія суддів вважає, що подані відповідачем письмові докази можуть свідчити лише про здійснення відповідачем заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів - земельних ділянок, які в свою чергу були недостатніми та не досить ефективними для запобігання погіршенню якості та родючості ґрунтів, що й призвело до такого погіршення.

Даний висновок суду апеляційної інстанції підтверджується висновками комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи.

Згідно висновків комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи № 15853/17-48/5537/18-34/5823/18-48 від 28 березня 2018 року, враховуючи дані стану агрохімічних показників за 2009 рік, зазначені в листі Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» від 10 січня 2017 року № 158-19/02/107, з 2008 року та станом по 02 листопада 2017 року (дату відбору проб ґрунтів представниками ННЦ «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського» у присутності позивача та представника відповідача) на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:0177 відбулося погіршення агрохімічного стану та стану родючості ґрунту за показником вмісту рухомого фосфору, а на земельній ділянці з кадастровим номером : 03:000:0079 відбулося погіршення агрохімічного стану та стану родючості ґрунту за показником вмісту гумусу. За результатами проведених досліджень, а саме порівняння змін основних показників родючості на досліджуваних земельних ділянках позивача та земельних контурах, на яких вони розташовані, з даними агрохімічної паспортизації за 2009 рік, на земельній ділянці з кадастровим номером : 02 : 000:0177 відбулося погіршення родючості ґрунту за показником вмісту рухомого фосфору, що вдвічі перевищує встановлений норматив, а на земельній ділянці з кадастровим номером :03: 000: 0079 відбулося погіршення родючості ґрунту за показником вмісту гумусу. Виявлені зміни вмісту рухомого фосфору та гумусу в ґрунті є істотним погіршенням родючості ґрунту, оскільки перевищують встановлені нормативи допустимих змін. Агрохімічний стан та стан родючості ґрунту земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0177 , яка згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташована на полі № 356, знаходиться на середньому рівні, з ознаками деградації (виснаження) за вмістом фосфору в ґрунті. Агрохімічний стан та стан родючості ґрунту земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0079 , яка згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташована на полі № 395, знаходиться на рівні вищому за середній, але ознаками деградації (виснаження) за вмістом гумусу в ґрунті (а.с. 184-192, том 1).

Оскільки ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2017 року призначено проведення еколого-грунтознавчої та доручено таке проведення фахівцям Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із залученням спеціалістів Національного наукового центру «»Інституту ґрунтознавства та агрохімії ім. О.Н. Соколовського, то й зазначеною установою також підготовлений висновок № 2 судової еколого-грунтознавчої експертизи, відповідно до якого агрохімічний стан та стан родючості ґрунту земельної ділянки з кадастровий номером :02:000:0177 , яка згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташована на полі № 356, знаходиться на середньому рівні, із ознаками деградації (виснаження) за вмістом фосфору в ґрунті. Агрохімічний стан та стан родючості ґрунту земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0079 , яка згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташована на полі № 395, знаходиться на рівні вищому за середній, але із ознаками деградації (виснаження) за змістом гумусу в ґрунті. Враховуючи дані стану агрохімічних показників за 2009 рік, зазначені в листі ХФ ДУ «Держгрунтохорона» від 10 січня 2017 року № 158-19/02/107, з 2008 року по теперішній час на земельній ділянці з кадастровим номером : 02:000:0177 відбулося погіршення агрохімічного стану та стану родючості ґрунту за показником вмісту рухомого фосфору, а на земельній ділянці з кадастровим номером : 03:000:0079 відбулося погіршення агрохімічного стану та стану родючості ґрунту за показником вмісту гумусу. Вказані зміни вмісту рухомого фосфору та гумусу в ґрунті є істотним погіршенням родючості ґрунту, оскільки перевищують встановлені нормативи допустимих змін (а.с. 165-171, том 1).

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експертизи повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Колегія суддів вважає вищезазначені висновки експертизи належним та допустимим доказом та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності сумнівів у правильності висновків експертизи, їх достатньої обґрунтованості, повним, ясним та чітким викладенням.

Викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи щодо порушення процедури відбору ґрунту для проведення експертизи та наявність сумнівів у правильності висновків експертизи, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються належними доказами, що містяться в матеріалах справи та поясненнями свідків, експертів, які були допитані в суді першої інстанції.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції в якості свідків були допитані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зазначили, що їм відоме місце розташування земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_1 Вони спостерігали, що з 2009 року вказані земельні ділянки відповідачем засівалися почергово, через рік, лише соняшником та пшеницею, що виснажує земельні ділянки.

Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_8 зазначив, що в його присутності, як представника відповідача, представниками ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені Н.О.Соколовського» були відібрані проби ґрунту, про що він розписався в протоколі відбору проб ґрунтів. Зауважень з приводу відбору проб ґрунтів він не мав.

З протоколів відбору проб ґрунтів вбачається, що відбір ґрунту для проведення експертизи, здійснювався в присутності представника ТОВ «ЛХП» Буклея О.С., який будь-яких зауважень щодо процедури відбору ґрунтів та порушення вимог нормативних актів, які регламентують порядок відбору ґрунту не заявив (а.с. 172-175, том 1).

В суді першої інстанції, за клопотанням представника відповідача, з метою з`ясування обставин, за висновками експертизи були допитанім експерти.

Експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що при проведенні дослідження він керувався, в тому числі, нормами наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки» від 11 жовтня 2011 року № 536, Методикою проведення агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення, ДСТУ 7846:2015 Якість ґрунту. Оцінювання зміни родючості ґрунтів. Порядок проведення робіт та ДСТУ 7872:2015 Охорона ґрунтів. Деградація ґрунтів. Оцінювання хімічної та фізичної деградації ґрунтів. На земельних ділянках позивача були відібрані проби представниками ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені Н.О.Соколовського» у присутності представників позивача та відповідача. Відбирання проб проводили за чинною методикою агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Результати судової еколого-ґрунтознавчої експертизи дозволили дати обґрунтовані відповіді на усі питання, що були поставлені на вирішення експертизи.

Експерт ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що відбір проб ґрунтів було виконано відповідно до вимог ГОСТ 17.4.3.01.-83 «Охорона природи. Ґрунту. Загальні вимоги до відбору проб», ГОСТ 17.4.4.02-84 «Охорона природи. Ґрунту. Методики відбору та підготовки проб для хімічного, бактеріологічного, гельмінтологічного аналізу», відповідних методик виконання вимірювань вмісту показників складу і властивостей проб ґрунтів, відходів та чинної Методики проведення агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. При відборі проб застосовувалися будівельна лопата, бур гуртовий агрохімічний, навігатор.

Експерт Олійник Л. В. , якій було доручено проведення комплексної комісійної судовоінженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи, в частині ґрунтознавчих досліджень, в судовому засіданні зазначила, що відбір проб ґрунту здійснювався представниками ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені Н.О. Соколовського» у встановленому нормативними актами порядку (а.с. 9, том 3).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що всі доводи представника відповідача щодо заперечень проти висновку експертів були ретельно перевірені судом першої інстанції. Висновок експертів відповідає наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим колегія суддів не має правових підстав для визнання вищезазначеного висновку експертів неналежним доказом у справі.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача надав протокол випробувань № 05/19-ВН від 07 травня 2019 року. Відповідно до наданого протоколу, за результатами досліджень, згідно грунтово-агрохімічного районування обстежені земельні ділянки відносяться до ґрунтів акумулятивного ряду степової зони України, тому для визначення вмісту рухомого фосфору й калію використовували метод Мачигіна (відповідно до ДСТУ 4114:2002). Рівень забезпечення ґрунту гумусом на обстежених земельних ділянках характеризується як дуже високий, вміст рухомих сполук фосфору знаходиться на підвищеному рівні, вміст рухомих сполук калію перебуває на високому рівні, ґрунтовий розчин має нейтральну або близьку до нейтральної реакцію. Тобто обстежені земельні ділянки характеризуються високим рівнем ефективної родючості, тому погіршення агрохімічних показників в наслідок господарської діяльності СТОВ «Мрія» не відбулося.

Проте, колегія суддів вважає, що зазначений протокол не спростовує висновків комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи, оскільки зазначене дослідження було проведене не у встановленому законом порядку, експерти не були в належний спосіб попереджені про кримінальну відповідальність.

До суду першої інстанції відповідачі не надавали належних та допустимих доказів щодо процедури відбору проб ґрунту.

Судом першої інстанції зазначені докази не досліджувалися.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, вищевказаний протокол випробувань № 05/19-ВН від 07 травня 2019 року був досліджений та долучений до матеріалів справи.

Отже, суперечності, що містяться в висновку комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи від 28 березня 2018 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, та протоколі випробувань № 05/19-ВН від 07 травня 2019 року, складеним випробувальною лабораторією СТОВ «Дружюа-Нова», могли бути усунені шляхом проведення повторної комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи.

В суді апеляційної інстанції представники СТОВ «Мрія» клопотання щодо призначення повторної судової інженерно-екологічної експертизи не заявили. Суд апеляційної інстанції не в праві був за своєю ініціативою призначити зазначену експертизу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не були належним чином виконані встановлені вищезазначеними нормами законодавства та договорів оренди №№ 168 та 224 обов`язки щодо належного та достатнього здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, відтворення відновлюваних природних ресурсів, застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на ті обставини, що зазначене погіршення ґрунту не перешкоджає подальшому використанню земельних ділянок, колегія суддів не вважає підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, оскільки висновком експертизи встановлено погіршення родючості ґрунту в період користування орендарем спірними земельними ділянками.

Колегія суддів вважає неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами справи, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо відображення не в повній мірі дійсного стану агрохімічних показників ґрунту та неможливості встановити дійсний стан агрохімічних показників ґрунту під час передачі земельних ділянок відповідачу у користування та причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю відповідача та погіршенням стану родючості ґрунту.

Як було зазначено вище, сторонами під час передачі земельних ділянок, було складено відповідні акти прийому-передачі від 01 червня 2007 року та 07 травня 2009 року, в яких встановлено та не заперечувалось сторонами, що земельні ділянки передані в задовільному стані (а.с. 11, 19, том 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч 1. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.

У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.

Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Відповідно до постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідачем на виконання зазначених норм законодавства не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які беззаперечно свідчать про те, що між його діяльністю, погіршенням родючості ґрунту та порушенням режиму використання земельних ділянок відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

Встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції обставини є достатніми підставами для висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю відповідача та погіршенням стану родючості земельних ділянок, що на підставі абзацу 2 пункту 36 договорів оренди №№ 168 та 224 та вищевказаних норм законодавства є правовою підставою для розірвання договорів.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 541/555/16-ц, відповідно до якої у разі порушення відповідачем допустимих нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах, що призводить до виснаження ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми та порушення режиму їх використання, наявні правові підстави для розірвання оспорюваних договорів оренди.

Також висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справах №№ 6-1998цс15, 6-1980цс15, відповідно до якої земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 5 Земельного кодексу України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель. Раціональним вважається таке використання сільськогосподарських земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища. Згідно зі ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 783 ЦК України наймодавець маж право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач своєю недбалою поведінкою строює загрозу пошкодження речі. За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналогічна норма закріплена і в ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана належна оцінка, висновків суду першої інстанції вони не спростовують, у зв`язку з чим, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія» - адвоката Євстаф`євої Олени Вікторівни - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Постанову складено «09» вересня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова І.О. Бровченко І.В. Бурлака