КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7943/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року місто Київ

справа № 357/11001/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря судового засідання - Куркіній І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоли О.Я., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтухової Жанни Сергіївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди №б/н від 06 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 від 26 грудня 2017 року;

скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39021759 від 28 грудня 2017 12:00:39;

визнати недійсним договір оренди землі від 29 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером площею 1,4176 га з кадастровим номером НОМЕР_1 ;

скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтоухової Ж.С. про державну реєстрацію іншого речового права права оренди: індексний номер: 39123832 від 05 січня 2018 16:19:03 та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, щовідповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,4176 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Вказував, що 06 серпня 2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ Агрофірма «Матюші» договір оренди землі № б/н, за яким передав в оренду позивачу свою земельну ділянку строком на 10 років та 07 лютого 2015 року було проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди за індексним номером 19166803.

Зазначав, що наприкінці грудня 2017 року позивач отримав від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору оренди з позивачем в односторонньому порядку, яке мотивоване тим, що ТОВ Агрофірма «Матюші» не виконало належним чином зобов`язання щодо сплати орендордавцю орендної плати за 2016, 2017 роки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 розриває договір оренди з позивачем в односторонньому порядку на підставі пункту 33 цього договору.

Позивач вважає, що підстав для розірвання спірного договору оренди в односторонньому порядку у орендодавця не було, оскільки ТОВ Агрофірма «Матюші» належним чином сплатило відповідачу орендну плату за 2016, 2017 роки.

Посилався на те, що в лютому 2018 року позивачу стало відомо, що 28 грудня 2017 року на підставі вказаного повідомлення про розірвання договору державний реєстратор прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку з індексним номером 39021759.

Вказував, що 29 грудня 2017 року ОСОБА_1 уклав з ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», договір оренди № б/н, за яким передав останньому в оренду земельну ділянку та 05 січня 2018 року було проведено державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за індексним номером 39123832.

Позивач вважає такі дії відповідачів незаконними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2019 року позов ТОВ Агрофірма «Матюші» задоволено.

Визнано недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 06 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 від 26 грудня 2017 року.

Скасовано рішення державного реєстратора Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер : 39021759 від 28 грудня 2017 року 12:00:39.

Визнано недійсним договір оренди землі від 29 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтухової Ж.С. про державну реєстрацію іншого речового права права оренди: індексний номер: 39123832 від 05 січня 2018 16:19:03.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» та Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» судові витрати по 8604,58 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, щосуд першої інстанції не взяв до уваги правомірність розірвання ОСОБА_1 в односторонньому порядку договору оренди №б/н від 06 серпня 2014 року укладеного з ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки у вказаному договорі сторони не передбачили в який саме спосіб повинен бути розірваний договір оренди за умови несплати в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором, а тому вважає, що направлення орендодавцем орендарю відповідного повідомлення договором не заборонялось, тобто є належним способом розірвання такого договору.

Вказував, що станом на 29 грудня 2017 року ОСОБА_1 не був обтяжений договірними відносинами з позивачем, мав всі правомочності власника щодо зазначеної земельної ділянки, тому не мав жодних перешкод реалізувати своє волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки з ТзДВ «Шамраївський цукровий завод».

Зазначав, що судом першої інстанції не було взято до уваги неправомірність та недоведеність позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки позивач не обґрунтував в чому вбачається недійсність правочину укладеного між відповідачами.

Зауважував, що на підтвердження належного виконання договірних зобов`язань перед ОСОБА_1 позивач надає відомості на реалізацію, накладні, відомості на виплату грошей за 2016-2017 роки, однак надані документи не можна визнати такими, що містять інформацію щодо предмету доказування та належне виконання договірних зобов`язань ТОВ Агрофірма «Матюші» не підтверджують.

Вказував, що суд першої інстанції залишив поза увагою невиконання ТОВ Агрофірма «Матюші» договірних зобов`язань з оранки, культивації та обмолоту на присадибних ділянках 0,30 га, які за умовами договору оренди мали проводитись для ОСОБА_1 безкоштовно.

Від позивача ТОВ Агрофірма «Матюші»до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому останній вказував, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просив рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів ОСОБА_1 , ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» Кузьменко Є.А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Відповідачі: Державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В., Державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтухова Ж.С. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Крім того, Державному реєстратору Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтуховій Ж.С. судова повістка була направлена на офіційну електронну пошту та вказане повідомлення було отримане.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,4176 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

06 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофіма «Матюші» було укладено договір оренди землі №б/н, відповідно до умов якого, орендодавець надав, а орендар ТОВ Агрофірма «Матюші» прийняла в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,4176 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На виконання вказаного договору між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофіма «Матюші» було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки від 06 серпня 2014 року.

Відповідно до п.5 вказаного договору оренди землі №б/н сторони погодили, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.

Згідно з п.6 зазначеного договору орендна плата нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 956,92 грн.

У даному пункті сторони визначили додаткові умови, відповідно до яких: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитися безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 грн., в разі смерті орендодавця, допомога на лікування, матеріальна допомога в разі смерті орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 грн. або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням.

У п.8 договору оренди землі №б/н від 06 серпня 2014 року зазначено, що орендна плата видається у такі строки до 31 грудня поточного року.

Відповідно до п.32 вказаного договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором (п.33 договору оренди землі).

Згідно з п.37 прикінцевих положень договору оренди землі цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Кулик В.О. проведено державну реєстрацію вказаного договору оренди землі №б/н від 06 серпня 2014 року, за індексним номером 19166803.

У позовній заяві зазначено, що наприкінці грудня 2017 року ТОВ Агрофіма «Матюші» отримала від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку від 26 грудня 2017 року, в якому було зазначено, що станом на дату направлення цього повідомлення відповідні зобов`язання орендаря за 2016 та 2017 роки належним чином виконані не були, а тому ОСОБА_1 . керуючись п.33 договору оренди повідомив ТОВ Агрофіма «Матюші» про розірвання договору в односторонньому порядку та вимагав повернути (звільнити) відповідну земельну ділянку.

Позивач вказував на те, що з дня укладення договору оренди землі від 06 серпня 2014 року та по 2017 рік включно, він користувався земельною ділянкою та належно сплачував орендодавцю орендну плату.

На підтвердження зазначеного, представником позивача було надано копії відомостей на виплату орендної плати, з яких вбачається, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 отримав орендну плату за договором оренди №б/н від 06 серпня 2014 року у наступних розмірах:

за 2014 рік - 1132 грн. (серпень 2014 року - 454 грн, вересень 2014 року - 393 грн. та 250 кг зерна (пшениці) в рахунок орендної плати за 2014 рік у сумі 285 грн.);

за 2015 рік - 980 грн.;

за 2016 рік - 3000 грн.;

за 2017 рік - 3500 грн. (липень 2017 року - 3000 грн., серпень 2017 року - 500 грн.).

Як зазначав представник позивача, будь-яких претензій щодо розміру виплаченої орендної плати або щодо недоотриманої орендної плати на адресу позивача від відповідача ОСОБА_1 не надходило.

Позивач зазначав, що на початку 2018 року йому стало відомо з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 28 грудня 2017 року ОСОБА_1 уклав з ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди №б/н, за яким передав останньому в оренду свою земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 1,4176 га, а державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради Желтухова Ж.С. 02 січня 2018 року прийняла документи для державної реєстрації права оренди за вказаним договором, а 05 січня 2018 року державний реєстратор прийняла рішення, яким зареєструвала за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» право оренди на земельну ділянку.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог частин 2 та 3 цієї статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями частини 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

У частині першій статті 236 ЦК України зазначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Статтею 1 Закону України від 06 жовтня 1998 року «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з частиною 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Відповідно до статтей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до абзацу першого частини першої ст.792 ЦК України, статті 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи-орендаря

відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно з статтею 152 ЗК Українивласник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, тобто платежу, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що правовою підставою для розірвання договору оренди є систематична несплата орендної плати, під чим розуміється два і більше таких випадків. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, проте повторне порушення свідчить про систематичність.

Направляючи ТОВ Агрофірма «Матюші» повідомлення від 26 грудня 2017 року про розірвання договору оренди землі №б/н від 06 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_1 вказував на невиконання орендарем своїх обов`язків по сплаті орендної плати за 2016 та 2017 рік.

Разом з тим, доказів на підтвердження факту невиконання орендарем умов договору оренди відповідачем ОСОБА_1 надано не було, так як і не було надано доказів того, що останній звертався до позивача з приводу виконання додаткових умов договору (оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках орендодавця, допомога на лікування, матеріальна допомога в разі смерті, оскільки пунктом 6 договору оренди №б/н від 06 серпня 2014 року чітко передбачено, що додаткові умови договору щодо орендної плати «оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га, надання автомобіля для доставки хворого до лікарні, допомога на лікування та ін.) виконується при наявності документів і заяви орендодавця.

Також ОСОБА_1 не надав орендарю належно обґрунтовану заяву про розірвання договору в односторонньому порядку, не надав суду належних доказів в обґрунтування своєї позиції щодо порушення позивачем умов договору оренди від 06 серпня 2014 року, та не надав доказів відмови орендаря у виконанні інших умов договору.

Згідно з частинами 1,2ст.651 ЦК Українизміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів частин 3, 4 ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

З наведених положень договору оренди та положень ЦК України, Закону України «Про оренду землі» вбачається, що у разі відсутності згоди сторін, дострокове розірвання договору на вимогу однієї зі сторін можливе виключно усудовому порядку за рішенням суду.

Ані умови договору оренди, ані положення чинного законодавства не передбачають можливості розірвання договору оренди землі на підставі одностороннього повідомлення про таке розірвання, якщо встановлені певні умови для виникнення права на таке розірвання, які потребують встановлення та доказування належними та допустимими доказами.

Правовий аналіз наведених правових норм свідчить про те, що у разі наявності будь - яких претензій з боку орендодавця щодо порядку та строків виконання орендарем умов договору оренди та наміру орендодавця розірвати такий договір, останній зобов`язаний у встановленому законом порядку звернутися до суду з відповідною вимогою та довести наявність підстав для дострокового розірвання договору за рішенням суду.

У разі відсутності взаємної згоди сторін щодо дострокового розірвання договору оренди, наявний спір про право іншої сторони здійснити таке розірвання на її вимогу. При цьому, умовами даного договору оренди від 06 серпня 2014року, а також положеннями закону передбачено, що вимога про дострокове розірвання такого правочину повинна бути предметом судового розгляду, за наслідками якого і приймається відповідне рішення про задоволення вимоги однієї із сторін щодо дострокового розірвання договору, або про відмову у задоволенні заявленої вимоги з огляду на відсутність для цього правових підстав.

Пунктом 33 договору оренди від 14 серпня 2014 року передбачено розірвання договору оренди в односторонньому порядку за умови несплати в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором.

Разом з тим, положеннями даного договору оренди не передбачено процедуру розірвання договору.

При цьому, слід зазначити, що повідомлення власника земельної ділянки про розірвання договору не є документом, що підтверджує припинення права оренди позивача на земельну ділянку.

Інших підстав вважати, що право оренди позивача на земельну ділянку було припинене на дату проведення державної реєстрації цього припинення, у державного реєстратора Янчук С.В. не було.

А відтак позовні вимоги про визнання недійсним вчиненого ОСОБА_1 одностороннього правочину щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди №б/н від 06 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 від 26 грудня 2017 року та про скасування рішення державного реєстратора Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39021759 від 28 грудня 2017 12:00:39 знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Також, положеннями частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»).

Пунктами 1, 2 частини третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (пункт 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, колегія суддів приходить до висновку, що подання документів для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, право оренди на яку вже зареєстровано у ДРРПНМ за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У порушення норм частини третьої статті 10, абзацу першого частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» державний реєстратор Желтухова Ж.С. залишила поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну земельну ділянку, не перевірила відсутність суперечностей, що існували на дату державної реєстрації, і не прийняла рішення про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24 вищевказаного Закону, а натомість прийняла рішення про державну реєстрацію договору оренди з порушенням строку проведення реєстраційних дій, встановленого абзацом першим частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Також, реєстратор не перевірила та залишила поза увагою той факт, що ОСОБА_1 в односторонньому порядку розірвав договір оренди, направивши позивачу, лише заяву без будь-яких доказів та не надав часу ТОВ Агрофірма «Матюші» для відповіді чи заперечення таких вимог, та уклав відразу новий договір оренди з ТзДВ «Шамраївський цукровий завод».

Крім того, відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

А відтак, скасування державної реєстрації договору оренди від 29 грудня 2017 року є належним способом захисту прав позивача та узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем ОСОБА_1 було передано в оренду іншого орендаря - ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» ту саму земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивача на підставі раніше укладеного договору оренди, строк дії якого не закінчився.

Вірним є висновок суду першої інстанції і про те, що відповідно до положень п.«в» ст.152 ЗК України та ст.ст.203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним оспорюваний договір оренди землі, оскільки при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, земельна ділянка правомірно перебувала в оренді іншого орендаря, визначені законом та договором підстави для розірвання договору оренди з позивачем судом не встановлені.

При цьому, слід зазначити, що позивач хоч і не є стороною договору оренди від 29 грудня 2017 року укладеного між ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», однак позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі №6-2540цс16.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності розірвання в односторонньому порядку договору №б/н від 04 серпня 2014 року, укладеного між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 колегією суддів відхиляються, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 не висував претензії позивачу щодо невиконання останнім своїх обов`язків з приводу не виплати орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів того, що державному реєстратору, яка реєструвала розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку були надані докази того, що з наданих їй документів вона мала можливість встановити обставини, які свідчили про наявність правових підстав для одностороннього розірвання договору та можливості реєстрації припинення права оренди землі без рішення суду.

Посилання апелянта на невиконання ухвали суду про надання державним реєстратором, який реєстрував припинення оренди землі за позивачем, документів не спростовує висновки суду про те, що остання діяла неправомірно.

Доводи, щодо правомірності укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» від 29 грудня 2017 року з огляду на те, що станом на 28 грудня 2018 року він не був обтяжений договірними відносинами з позивачем, мав всі правомочності власника щодо зазначеної земельної ділянки, тому не мав жодних перешкод реалізувати своє волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки з ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», колегія суддів не приймає з огляду на те, що повністю погоджується з висновками суду з приводу неправомірності дій державного реєстратора з приводу припинення орендних правовідносин між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог з підстав не підтвердження належними та допустимими доказами сплати ТОВ «Агрофірма «Матюші» орендної плати виходячи з наступного.

Так, позивач стверджував, що обставини, передбачені у п.33 договору оренди від 06 серпня 2014 року не настали, оскільки ТОВ Агрофірма «Матюші» належним чином сплачувало орендну плату ОСОБА_1 .

На підтвердження належного виконання договірних зобов`язань перед орендодавцем позивач надав відомості на реалізацію, накладні, відомості на виплату грошей за 2016-2017 роки.

При цьому представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтвердження своїх заперечень до апеляційної скарги був доданий висновок №32/19 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за його заявою від 21 березня 2019 року, складений експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» ОСОБА_3 , згідно з яким підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься у рядку з порядковим номером 4 та зображенням рукописного запису « ОСОБА_1 » у технічній копії відомості на виплату грошей ТОВ Агрофірма «Матюші» №64 за вересень 2016 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься у рядку з порядковим номером 9 та зображенням рукописного запису « ОСОБА_1 » у технічній копії відомості на виплату грошей ТОВ Агрофірма «Матюші» №31 за серпень 2017 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями статті 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Колегія суддів відхиляє долучений відповідачем ОСОБА_1 до апеляційної скарги висновок №32/19 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою адвоката Кузьменка Є.А. від 21 березня 2019 року, складений експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» ОСОБА_3 виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 6 стассті 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов'язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Проведення судових експертиз врегульовано Законом України «Про судову експертизу» у статті 1 якого визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачено законодавством України про судову експертизу, застосовуються правила міжнародного договору України«стаття 2 Закону).

Згідно з статтею 3 вказаного Закону судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.

Відповідно до ч.ч.1, 3 статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Наказом Міністерства юстиції України від 10 січня 2019 року №83/5 Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5затверджено зміни до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за №705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5).

Відповідно до розділу І глави 1 пункт 1.1 (з вказаними змінами) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Згідно з абзацом другим пункту 1.3 вказаних Науково-методичних рекомендацій вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.4 перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний (зобов`язана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи.

При цьому, як вбачається з висновку експерта для порівняльного дослідження надані зразки підпису ОСОБА_1 вільний - у технічній копії сторінки паспорту громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_3; умовно вільні - у технічних копіях договору про надання правничої допомоги №20/19/01 від 08 січня 2019 року, акту надання адвокатьских послуг за 2019 рік , складеного від імені адвокатського об`єднання «Кузьменко, Діденко та партнери» та ОСОБА_1 , додаткової угоди до договору про надання правничої допомогти за 2019 рік, складеного від імені адвокатського об`єднання «Кузьменко, Діденко та партнери» та ОСОБА_1 , а також надана на дослідження технічна копія відомості на виплату грошей ТОВ Агрофірма «Матюші» №64 за вересень 2016 року виконана за допомогою розмножувальної техніки на одному аркуші паперу та технічна копія відомості на виплату грошей ТОВ Агрофірма «Матюші» №31 за серпень 2017 року виконана за допомогою розмножувальної техніки на одному аркуші паперу.

Тобто вказаний висновок було проведено в порушення вищезазначої методики по копіям документів, оскільки для проведення почерковознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

А відтак, доводи відповідача ОСОБА_1 про неотримання ним від ТОВ Агрофірма «Матюші» орендної плати в повному обсязі не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав для постановлення окремої ухвали відносно експерта ОСОБА_3 на підставі ч.4 ст.262 ЦПК України виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 72 ЦПК України визначено, що експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи

Як вбачається з висновку №32/19 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою адвоката Кузьменка Є.А. від 21 березня 2019 року, проведення експертизи було доручено експерту першого класу ОСОБА_3, яка має повну вищу освіту, кваліфікацію за спеціальністю «Дослідження почерку та підпису» і стаж експертної роботи з 2000 року.

Посилання позивача ТОВ Агрофірма «Матюші» на те, що згідно відомостей, які містяться в Реєстріатестованих судових експертів вбачається, що свідоцтво експерта ОСОБА_3 було анульовано на підставі рішення Експертно-кваліфікаційної комісії КНДІСЕ від 31 жовтня 2016 року №9, а відтак остання не мала повноваження на проведення вказаної судової експертизи колегія суддів відхиляє, оскільки частиною 1 статті 72 ЦПК України визначено, що експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи, отже враховуючи вимоги чинного процесуального законодавства експерт ОСОБА_3 мала право на проведення експертизи.

Посилання в апеляційній скарзі на недоліки оформлення бухгалтерських документів, які вказані в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином колегія суддів вважає, що неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської опрації. Відсутність реквізитів первинних документів ще не осначає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій.

Доводи, з приводу не складання сторонами акту звірки взаємних розрахунків, колегія суддів віхиляє, оскільки ОСОБА_1 в установленому законом порядку не повідомив позивача про свої наміри розірвати договір та про претензії, щодо боргу з орендної плати, а відповідно саме через таке не повідомлення і не складались акти взаємних розрахунків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат по справі, які складаються з судового збору та коштів за надану позивачу правову допомогу на загальну суму 34418 грн. 32 коп., оскільки вказані витрати обгрунтовані та підтверджені належними квитанціями.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Крім того, позивач ТОВ Агрофірми «Матюші» просила стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 17675,14 грн.

Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правничої допомоги; додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги; платіжне доручення в підтвердження оплати юридичних послуг у розмірі 17675,14 грн., яке оформлене у встановленому законом порядку; детальний опис послуг із зазначеннм витраченого часу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, з відповідачів підляють стягненню на користь позивача судові витрати понесені останнім за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, а саме необхідно стягнути з ОСОБА_1 , ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В., КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтухової Ж.С. на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» витрати за надання правової допомоги у розмірі по 4418,78 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», місцезнаходження: Київська область, Сквирський район, с. Руда, вул. Заводська, 27, , Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, місцезнаходження: місто Київ, вул. Гоголівська, 6А, Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтухової Жанни Сергіївни, місцезнаходження: Київська область, Броварський район, селище міського типу Велика Димерка, вул. Соборна, 15 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», місцезнаходження: Київська область, місто Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 1/42, офіс 509, ідентифікаційний код 03755348 витрати за надання правової допомоги у розмірі по 4418 грн. 78 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: