ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/1168/19 Головуючий в І інстанції: Никифоров Є.О.
Номер провадження: №22-ц/819/1296/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,
суддів: Кутурланової О.В.,
Орловської Н.В.,
секретар Пісоцька Т.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 року, у складі судді Никифорова Є.О., у справі за позовом заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В :

03 травня 2019 року заступник військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України, діючий в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь держави Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 завдану ним матеріальну шкоду в розмірі 74110,78грн.

Позовні вимоги, пославшись зокрема на п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру", ч.ч.3-5 ст.56 ЦПК України, прокурором обґрунтовані наступним.

Вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.02.2019 у справі № 664/1710/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.415 Кримінального кодексу України.
Судом встановлено, що внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху України з боку водія військового автомобіля марки ГАЗ-66 (транспортної машини) ОСОБА_1 , останній допустив зіткнення вказаного транспортного засобу з автомобілем марки ЗАЗ "TF699P" (ДеоЛанос). Як результат, військовий автомобіль ГАЗ-66 від зіткнення перекинувся на бік, загорівся і згорів на місці ДТП разом із військовим майном, яке знаходилося у його кузові, збитки від знищення якого склали 74110,78грн. Заподіяння державі збитків на вказану суму знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку зі злочинними діями позивача.
Розмір збитків підтверджується актом за результатами службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 27.09.2017, довідкою-розрахунком від 06.09.2017 речового майна, яке було втрачено внаслідок пожежі при ДТП під час маршу 02.09.2017, висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26.02.2018 № 23413/17-56 та відомостями визначення залишкової вартості військового майна.
Так, згідно довідки-розрахунку речового майна, яке втрачено внаслідок пожежі при дорожньо-транспортній пригоді під час маршу 02.09.2017, державі завдано збитків на загальну суму 39600,52грн, а саме:
--- бронежилет «Корсар» (8 шт.) загальною залишковою вартістю 21913,60грн; шолом кевларовий (8 шт.) загальною залишковою вартістю 11313,12грн; мішок спальний (8 шт.) загальною залишковою вартістю 2453,52грн; каремат (8 шт.) загальною залишковою вартістю 249,84грн; куртка утеплена польова нового зразка (6 шт.) загальною залишковою вартістю 2849,94грн;
--- казанок алюмінієвий (6 шт.) загальною залишковою вартістю 12,30грн; плащ-намет солдатський (6 шт.) загальною залишковою вартістю 28,20грн; речовий мішок Польща (3 шт.) загальною залишковою вартістю 523,50грн; речовий мішок (3 шт.) загальною залишковою вартістю 4,62грн; чоботи гумові (6 шт.) загальною залишковою вартістю 251,88грн.
Крім того, відповідно до відомостей визначення залишкової вартості військового майна втрачено військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 1008,86грн, а саме:
--- автомат АКС-74У (1 шт.) залишковою вартістю 721,30грн; пістолет ПМ (1 шт.) залишковою вартістю 282,59грн;
--- 9 мм. патрон (16 шт.) загальною залишковою вартістю 4,97грн.
Відповідно до довідки-розрахунку визначення залишкової вартості військового майна, яке втрачено внаслідок пожежі при дорожньо-транспортній пригоді під час маршу 02.09.2017, державі завдано збитків на загальну суму 280,82грн, а саме:
--- польовий кабель П-274М (0,2 км) загальною залишковою вартістю 168,96грн;
--- телефонний апарат ТА-57 (3 шт.) загальною залишковою вартістю 111,86грн.
Згідно відомостей визначення залишкової вартості інженерного майна, яке втрачено внаслідок пожежі при дорожньо-транспортній пригоді під час маршу 02.09.2017, державі завдано збитків на загальну суму 59,96грн, а саме:
--- лопата БСЛ (4 шт.) загальною залишковою вартістю 25,15грн;
--- лопата МПЛ (6 шт.) загальною залишковою вартістю 34,81грн.
В той же час, висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26.02.2018 № 23413/17-56 встановлено, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику (в/ч НОМЕР_1 ) транспортного засобу військової машини ГАЗ-66, 1985 року виготовлення, шасі № НОМЕР_2 в результаті пошкодження в ДТП становить 33160,62грн.
Таким чином, загальна сума збитків, завданих Відповідачем державі становить 74110,78грн.
Обґрунтуванням позовних вимог є вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.02.2019 у справі № 664/1710/18, акт за результатами службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 27.09.2017, довідка-розрахунок речового майна, яке було втрачено внаслідок пожежі при ДТП під час маршу 02.09.2017 від 06.09.2017, висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26.02.2018 № 23413/17-56, відомості визначення залишкової вартості військового майна та інші матеріали справи.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь військової частини НОМЕР_1 завдану державі матеріальну шкоду в розмірі місячного грошового забезпечення, а саме в розмірі 172,00грн. При цьому, пославшись на п.10 розділу ІІ Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, зазначив, що позовні вимоги можуть бути задоволені лише частково, оскільки шкоду заподіяно з необережності (недбалості), а тому матеріальна відповідальність обмежена розміром місячного грошового забезпечення, що становить 170,00 грн.

Оскаржуваним рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 року позов був задоволений частково. Суд вирішив:
--- стягнути з відповідача на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду в розмірі 74110,78грн;
--- в задоволенні позовних про стягнення з відповідача на користь держави в особі Міністерства оборони України матеріальної шкоди в розмірі 74110,78грн відмовити;
--- стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов залишити без розгляду, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що суд не врахував того, що у заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України відсутнє право на звернення з вказаним позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 , оскільки прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом, а саме тоді, коли є порушення або загроза порушення інтересів держави, крім того прокурори повинні втручатися лише тоді, коли особи або їхні представники не здійснюють або неналежним чином здійснюють захист. При цьому послався на положення ч.1 ст.46, ч.ч.3-5 ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру", а також послався на п.п.2.2, 3.1, 5.1 наказу генпрокуратури України за №12гн від 29.08.2014 року в частині ненадання доказів наявності у прокурора повноважень на подання вказаного позову. У зв`язку з недоведеністю представництва прокурором інтересів держави в суді на підставі п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України вказаний позов підлягає залишенню без розгляду. Також, вказав, що суд не звернув уваги на те, що ухвалою суду від 30.07.2018 року у зазначеному кримінальному провадженні цивільний позов було повернуто без розгляду. Також вказав, що за відсутності належних доказів приналежності на праві власності Міністерству оборони України пошкодженого в результаті ДТП майна прокурором не доведено, що предметом позову є спільні права чи обов`язки Міністерства оборони та військової частини, що виникли з однієї підстави та є однорідними. Також зазначив, що судом не враховано того, що правопорушення відповідачем вчинено з необережності, а тому підлягають застосуванню приписи п.8 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР щодо обмеженої матеріальної відповідальності та приписи п.10 розділу 2 вказаного Положення щодо матеріальної відповідальності у розмірі заподіяння шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Крім того вказав, що судом необґрунтовано стягнуто з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн, оскільки при вирішенні цивільного позову в межах кримінального провадження є незаконним стягнення за вироком із засудженого судового збору.

У відзиві в.о. військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України, діючий в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 , просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2019 року у справі № 664/1710/18 відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.415 Кримінального кодексу України, і йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України обвинуваченого було звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки (а.с.9-11).

Вказаним вироком встановлено, що 02.09.2017 року внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху України з боку водія військового автомобіля марки ГАЗ-66 (транспортної машини), військовий номер НОМЕР_3 солдата ОСОБА_1 , призваного на строкову військову службу, останній допустив зіткнення вказаного транспортного засобу з автомобілем марки ЗАЗ "TF699P" (ДеоЛанос) реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 . За результатами зіткнення водій автомобіля ЗАЗ ТF 699 Р та пасажири цього автомобіля отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості: ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження у виді проникаючої рани лівого колінного суглоба, струс головного мозку, забійну рану лобової частини голови, забої обличчя; ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого осколкового перелому правої плечової кістки, крововилив правої верхньої кінцівки; а ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої травми хребта, вибуховий перелом L 3 хребця з пошкодженням кінського хвоста, закриті переломи поперекових відростків 9, 10, 11 грудних хребців, закриті переломи 8, 9, 11 ребер справа, забій легень, тупу травму живота у виді розриву селезінки, крововиливу передньої черевної стінки. Також в результаті зіткнення військовий автомобіль ГАЗ-66 від зіткнення перекинувся на бік, загорівся і згорів на місці ДТП разом із військовим майном, яке знаходилося у його кузові, збитки від знищення якого склали 74110,78грн.

Розмір збитків, завданих протиправними діями відповідача підтверджується актом за результатами службового розслідування (а.с.12), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 27.09.2017, довідкою-розрахунком речового майна, яке було втрачено внаслідок пожежі при ДТП під час маршу 02.09.2017 від 06.09.2017 (а.с.19), висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26.02.2018 № 23413/17-56 (а.с.20-31) та відомостями визначення залишкової вартості військового майна (а.с.32-36).

Так, згідно довідки-розрахунку речового майна, яке втрачено внаслідок пожежі при дорожньо-транспортній пригоді під час маршу 02.09.2017 року (а.с.19), державі завдано збитків на загальну суму 39600,52грн, а саме:
--- бронежилет «Корсар» (8 шт.) загальною залишковою вартістю 21913,60грн; шолом кевларовий (8 шт.) загальною залишковою вартістю 11313,12грн; мішок спальний (8 шт.) загальною залишковою вартістю 2453,52грн; каремат (8 шт.) загальною залишковою вартістю 249,84грн; куртка утеплена польова нового зразка (6 шт.) загальною залишковою вартістю 2849,94грн;
--- казанок алюмінієвий (6 шт.) загальною залишковою вартістю 12,30грн; плащ-намет солдатський (6 шт.) загальною залишковою вартістю 28,20грн; речовий мішок Польща (3 шт.) загальною залишковою вартістю 523,50грн; речовий мішок (3 шт.) загальною залишковою вартістю 4,62грн; чоботи гумові (6 шт.) загальною залишковою вартістю 251,88грн.

Крім того, відповідно до відомостей визначення залишкової вартості військового майна (а.с.32-34) втрачено військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 1008,86грн, а саме:
--- автомат АКС-74У (1 шт.) залишковою вартістю 721,30грн; пістолет ПМ (1 шт.) залишковою вартістю 282,59грн;
--- 9 мм. патрон (16 шт.) загальною залишковою вартістю 4,97грн.

Відповідно до довідки-розрахунку визначення залишкової вартості військового майна (а.с.35), яке втрачено внаслідок пожежі при дорожньо-транспортній пригоді під час маршу 02.09.2017, державі завдано збитків на загальну суму 280,82грн, а саме:
--- польовий кабель П-274М (0,2 км) загальною залишковою вартістю 168,96грн;
--- телефонний апарат ТА-57 (3 шт.) загальною залишковою вартістю 111,86грн.

Згідно відомостей визначення залишкової вартості інженерного майна (а.с.36), яке втрачено внаслідок пожежі при дорожньо-транспортній пригоді під час маршу 02.09.2017, державі завдано збитків на загальну суму 59,96грн, а саме:
--- лопата БСЛ (4 шт.) загальною залишковою вартістю 25,15грн;
--- лопата МПЛ (6 шт.) загальною залишковою вартістю 34,81грн.

В той же час, висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26.02.2018 № 23413/17-56 (а.с.20-31) встановлено, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику (в/ч НОМЕР_1 ) транспортного засобу військової машини ГАЗ-66, 1985 року виготовлення, шасі № НОМЕР_2 в результаті пошкодження в ДТП становить 33160,62грн.

Таким чином, загальна сума збитків, завданих Відповідачем державі становить 74110,78грн.

На звернення заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України на адресу командира в/ч НОМЕР_1 з приводу пред`явлення чи непред`явлення позову до ОСОБА_1 командир в/ч НОМЕР_1 надав відповідь 11.04.2019 року про те, що військова частина такий позов не пред`являла (а.с.37-38, 39).

Своїм листом від 23.04.2019 року на адресу в/ч НОМЕР_1 та Міністерства оборони України військовий прокурор Херсонського гарнізону повідомив про те, що буде пред`явлено позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а.с.40, 41).

Задовольняючи позов в частині вимоги до відповідача про стягнення матеріальної шкоди на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 та відмовляючи в позові в частині вимоги до відповідача про стягнення матеріальної шкоди на користь держави в особі Міністерства оборони України, суд першої інстанції, пославшись зокрема на п.13 розділу III Положення,виходив з того, що завдана відповідачем шкода, розмір якої підтверджений належними доказами, підлягає стягненню з відповідача на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 , оскільки наявні всі елементи, необхідні для притягнення до цивільної відповідальності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправна поведінка; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина у заподіянні шкоди. Виходив з того, що вказана військова частина є юридичною особою, має свою печатку, утримується за рахунок коштів державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний кошторис доходів та кодів економічної класифікації видатків, а також відокремлені рахунки в банківських установах; крім того майно, матеріальне і грошове забезпечення в/ч НОМЕР_1 є державною власністю, яка входить до сфери управління Міністерства оборони України та закріплено за ним на праві оперативного управління. Також виходив з того, що Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_1 виступають у справі в якості співпозивачів, при цьому, кожним із позивачів заявлені позовні вимоги, що є тотожними за своїм змістом: стягнення шкоди з відповідача на користь держави в особі Міністерства оборони України та в особі військової частини НОМЕР_1 , але задоволення позовних вимог та стягнення шкоди на користь одного з позивачів, військової частини НОМЕР_1 , виключає задоволення таких вимог на користь Міноборони.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР) (надалі Положення) це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби.

За п.2 вказаного Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, імічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Відповідно до п.3 вказаного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Пункт 10 розділу ІІ Положення ("Обмежена матеріальна відповідальність") передбачає, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого військовослужбовцям і призваним на збори військовозобов`язаним на період зборів в особисте користування, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.13 розділу III Положення ("Повна та підвищена матеріальна відповідальність") військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, зокрема, у разі дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, посилання відповідача на п.10 розділу ІІ Положення, що передбачає матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, є безпідставним, оскільки відповідно до п.13 розділу III Положення, що є спеціальною нормою, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, зокрема, у разі: дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Таким чином, відповідач, дії якого мають ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, що встановлено вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.02.2019 року, який набрав законної сили, має нести повну матеріальну відповідальність за завдану ним шкоду.

Завдана відповідачем шкода, розмір якої підтверджений належними доказами, підлягає стягненню з відповідача на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 , оскільки наявні всі елементи, необхідні для притягнення до цивільної відповідальності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправна поведінка; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина у заподіянні шкоди.

Суд першої інстанції обґрунтовано стягнув матеріальну шкоду на користь військової частини НОМЕР_1 , виходячи з такого.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.ст.2, 10 Закону України "Про оборону України", Збройні Сили України це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст.ст.З, 4, 6, 7 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.ст.8, 13 Закону України "Про оборону України" та п.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1080, Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, оборони і військового будівництва.

Відповідно до вимог Закону України "Про Збройні Сили України" організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, закладів, установ і організацій.

Військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, має свою печатку, утримується за рахунок коштів державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний кошторис доходів та кодів економічної класифікації видатків, а також відокремлені рахунки в банківських установах. Майно, матеріальне і грошове забезпечення в/ч НОМЕР_1 є державною власністю, яка входить до сфери управління Міністерства оборони України та закріплено за ним на праві оперативного управління.

Відповідно до ч.1 ст.137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до ч.3 ст.137 ГК України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до п.4 розділу І Положення відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Аналіз вказаних нормативних актів вказує на те, що право звернення з позовом про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням та/або знищенням військового майна, належить відповідним військовим частинам, за якими це майно закріплене на праві оперативного управління відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

При цьому, Міністерство оборони України в даному випадку виступає як орган військового управління й таких повноважень не має.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, шкода, завдана відповідачем підлягає стягненню з нього на користь військової частини НОМЕР_1 , оскільки порушено майнові права військової частини, а не Міністерства оборони України. Вказане тягне за собою відмову в задоволенні таких вимог на користь Міноборони.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, посилання скаржника на відсутність у заступника військового прокурора Херсонського гарнізону Південного регіону України права на звернення з вказаним позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 та на необхідність залишення позову без розгляду, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як норми Конституції України, так і норми інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 визначено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення інтересів держави та в чому існує загроза інтересам держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Положення частин 3-5 ст.56 ЦПК України передбачають, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Позовна заява містить достатнє обґрунтування порушення інтересів держави та необхідності представництва цих інтересів прокурором. При цьому прокурор послався на вказані вище положення Конституції України та законів, належним чином обґрунтував порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора. Прокурор зазначив, що уповноважені державні органи Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_1 не вживали необхідних заходів для відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, отже, не здійснювали захист інтересів держави в межах своєї компетенції.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на повернення без розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні, оскільки, як вбачається із вказаної ухвали, винесеної у кримінальному провадженні в порядку ст.ст.314-316, 55, 128 КПК України, повернувши цивільний позов заступника військового прокурора Херсонського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 без розгляду, суд роз`яснив право пред`явлення вказаного позову в порядку цивільного судочинства. Цим правом прокурор в подальшому і скористався.

Також слід залишити поза увагою й посилання на відсутність доказів належності на праві власності Міністерству оборони України пошкодженого в результаті ДТП майна, оскільки суд в повній мірі дослідив надані докази і відмовив в позові Міністерства оборони України.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання на необхідність застосування приписів п.п.8 і 10 Положення, оскільки, як зазначено вище, відповідно до п.13 розділу III Положення, що є спеціальною нормою, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, зокрема, у разі: дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Крім того вказав, підлягають відхиленню й доводи відносно необґрунтованого стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн. При цьому апеляційний суд виходить з того, що саме у кримінальному провадженні при вирішенні цивільного позову стягнення за вироком із засудженого судового збору та вимога про сплату судового збору при оскарженні в апеляційному чи касаційному порядку судових рішень у частині цивільного позову, постановлених у кримінальному провадженні, є незаконними. І саме такий висновок зроблено в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №187/291/17, на яку послався скаржник. В цій же справі, яка розглядається в цивільному провадженні, розподіл судових витрат визначається згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, зокрема з урахуванням того, що при поданні позову позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 1921,00грн (1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Тому судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 27 серпня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська