ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 639/6961/18

провадження № 22-ц/818/4246/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Єрмоленко В.Б., в місті Харкові,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

05 березня 2019 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подана до суду заява про забезпечення позову у справі за вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року заяву задоволено частково. Заборонено відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 111,8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року та скасувати заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 111,8 кв.м.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що він не є власником вищезазначеного будинку. Представником позивача була надана недостовірна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Тоді як відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.07.2019 року - житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 111,8 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_4 з 11 червня 2015 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. п. 1, 2, ч. 1, ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Разом з тим заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є стягнення боргу за договором позики на загальну суму 441 353,53 грн. (а.с.1-5).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 22.02.2019 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, р.н. №1-418, 21.02.1996, 5 ХДНК; договір дарування р.н. №1-799,26.02.1992, 5 ХДНК (а.с.23).

Як на підставу вимог заяви про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, що накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 111,8 кв.м., забезпечить в подальшому можливість стягнення суми боргу та попередить умисне створення відсутності майна у відповідача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 22.02.2019 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.23).

Разом з тим відповідачем надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.07.2019 року, з якої вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 111,8 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_4 з 11 червня 2015 року (а.с.31-32).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача надано копія рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 квітня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 26 липня 2017 року, по справі №639/2485/16-ц, за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус ХМНО Салига Н.А. про визнання правочинів недійсними.

Вказаним рішенням суду, зокрема, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 11.06.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є нікчемним, тому не потребує визнання його недійсним.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 11.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є нікчемним, то перехід права власності за нікчемним правичином від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 не відбувся.

Невнесення цих даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, - не свідчить про неможливість забезпечення позову у данній справі шляхом заборони відчуження цього майна.

Висновок суду першої інстанції про те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали відповідач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Належних та допустимих доказів порушення прав інших осіб забезпеченням позову у визначений судом спосіб, з огляду на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 квітня 2017 року, апелянтом суду не надано.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 21.08.2019 року.