ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2019 року м. Харків

Справа № 640/6500/19

Провадження № 22-ц/818/4050/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Маміної О.В.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач (заявник): ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа: Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 25 червня 2019 року, постановлену суддею Ніколаєнко І.В.,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада про усунення перешкод у здійсненні права власності, припинення самочинного будівництва, відновлення становища, яке існувало до самочинно збудованої будови,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив поновити його порушене право власника житлової квартири АДРЕСА_1 , усунувши перешкоди у користуванні належною йому квартирою у вигляді самочинно розпочатого будівництва відповідачем ОСОБА_2 багатоповерхового будинку на місці житлового будинку літ. «А-1» за № 14-А . Також просив зобов`язати відповідача припинити вказане самочинне будівництво та за свій кошт своїми силами демонтувати його, відновивши становище, яке існувало до самочинного будівництва.

Позивачем до суду була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на місці житлового будинку літ. «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 до вирішення справи по суті.

В обґрунтування заяви послався на те, що на теперішній час самочинне будівництво багатоповерхового будинку всупереч забороні Інспекції ДАБК м. Харкова триває, проводяться будівельні роботи, завозяться будматеріали, проте, працівники поліції не можуть зупинити будівництво через відсутність у них відповідних повноважень, тобто порушуються права позивача.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 червня 2019 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено, оскільки вжиття заходів забезпечення позову, які просить позивач, є тотожним задоволенню частини заявлених позовних вимог, що є неприпустимим.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити у повному обсязі заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при цьому, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення у справі.

В обґрунтування скарги посилається на ті ж обставини, що і у заяві про забезпечення позову, зокрема, що самочинне будівництво триває, а вирішення вказаного питання не належить до компетенції правоохоронних органів. Вважає, що відповідач фактично закінчує будівництво, після чого виконання рішення може бути значно утруднене, у зв`язку з тим, що предметом позову є самочинне будівництво, а не новий будинок. Стверджує, що суд помилково дійшов висновку про перешкоду господарській діяльності стороні відповідача у разі вжиття заявлених заходів забезпечення позову, оскільки судом не було встановлено чи є ця діяльність господарською та чи відповідає вона нормам чинного законодавства. Також посилається на відсутність тотожності між позовними вимогами та вимогами заяви про забезпечення позову, оскільки вони несуть за собою різні наслідки для розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив відмовити у задоволенні скарги та залишити оскаржуване судове рішення без змін. Посилається на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині обґрунтування порушення його прав є безпідставними та надуманими, позивачем не надано доказів на право представництва інтересів інших мешканців будинку №14 , а також проведення будь-яких будівельних робіт відносно реконструкції будинку №14-А .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позов заявлено щодо поновлення порушеного права власника житлової квартири, усунення перешкод у користуванні належної йому квартири, зобов`язання припинення самочинного будівництва та його демонтажу до первісного стану.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, тобто, не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову, а суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, отже, вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Встановивши, що обраний спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам частини 10 статті 150 ЦПК України, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову з підстав, що забезпечення позову призведе до вирішення справи по суті, оскільки буде задоволено частину позовних вимог.

Посилання позивача на те, що одним із мотивів відмови у задоволенні його заяви є перешкоджання заявлених засобів забезпечення позову господарській діяльності відповідача не відповідає дійсності, оскільки у даному випадку суд першої інстанції цитував весь пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заходи забезпечення позову за своїм змістом фактично є тотожними заявленим позовним вимогам, при цьому спір по суті судом не вирішений, тому в цьому разі може бути порушений принцип змагальності та диспозитивності сторін.

У разі задоволення заяви про забезпечення позову, суд фактично вирішує позовні вимоги по суті.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосування судом першої інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Яким чином не застосування заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду про знесення будівлі позивач не зазначив.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції стверджуючи про загрозу обвалу будівлі не надав суду належних доказів існування такої загрози.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 25 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна

повний текст постанови

складено 12 серпня 2019 року