Справа № 446/1460/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

за участю секретаря судового засідання: Коваль В.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка -Бузька в порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

встановив:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у якому просить суд, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 5759,42 доларів США, що за курсом 26.27 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2018 складає 151299,96 грн станом на 26.04.2018 за кредитним договором № Е/V 3905 від 15.09.2008 року, також просять стягнути судові витрати у розмірі 2269,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15.09.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Е/V 3905, згідно з яким надано відповідачу 7 000 доларів США на строк 48 місяців, до 17.09.2012 зі сплатою 18% річних в дату сплати процентів, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 40 % річних в дату сплати процентів кредиту. Виконання позивчальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою шляхом укладення між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 договору поруки №1 від 15.09.2008, Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі 7 000 доларів США, однак відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконує належним чином та станом на 26.04.2018 заборгованість за кредитним договором становить 42971,1 доларів США, що становить 5759,42 доларів США заборгованість за кредитом, 182778,41 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 18933,28 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань з договором. Просить стягнути заборгованість за кредитом 5759,42 доларів США.

Ухвалою суду від 19.11.2018 провадження в справі відкрито, призначено судове засідання.

Відповідач ОСОБА_2 подала 01.02.2019 відзив на позовну заяву, в якій заперечує щодо позовних вимог. Мотивує відзив тим, що вона є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який був поручителем за кредитним договором № Е/V 3905 від 15.09.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 було надано 7000 доларів США. Про існування такого договору поруки членам сім`ї не було відомо. Вважає, що позивачем пропущено трьохрічний строк звернення до суду, оскільки після останьої оплати боржником заборгованості у розмірі 10,59 доларів США в червні 2009 позивач не звертався з письмовими вимогами до поручителя або до суду. Крім того посилаючись на ч.4 ст.559 ЦК України вважає, що договір поруки є припиненим, тому просить в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

18.03.2019 АТ КБ «ПриватБанк» подав відповідь на відзив в якій зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором № Е/V 3905 від 15.09.2008 року перед відповідачем ОСОБА_1 виконав, видав відповідачу кредит у розмірі 7000 доларів США. В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконаа, а саме не здійснював погашення заборгованості у встановленому договору порядку. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором був укладений договір поруки між банком та ОСОБА_4 Що стосується договору поруки кредитні правовідносини допускають правонаступництво. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права та обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора При укладені кредитного договору та відповідно договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін Так, договором поруки обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору. Слід вважати, що у зв`язку з пред`явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред`явлення такої вимоги. Щодо строків позовної давності, то за умовами договору, а саме п.7.1 визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. На даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті, тому вважають обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, та строк позовної давності дотримано.

26.12.2018 ухвалою суду залечено ОСОБА_2 в якості співвідповідача.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечив, в подальшому в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, підтримує свої пояснення про те, що з позовом не згідний, оскільки такий не підлягає до задоволення, тому що банк пропустив трьохрічний строк звернення до суду за захистом свого права.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, в подальшому подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, проти позову заперечує посилаючись на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову, просив в задоволенні такого відмовити, в подальшому подав заяву про розгляд справу у його відсутності.

Представник позивача в поданій позовній заяві просив слухати справу у відсутності їх представника, в подальшому подав відповідь на відзив, де просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі .

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

15 вересня року між між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Е/V 3905, згідно з яким надано відповідачу 7 000 доларів США на строк 48 місяців, до 17.09.2012 зі сплатою 18% річних в дату сплати процентів, а у випадку порушення строків повернення кредиту- сплачувати 40 % річних в дату сплати процентів кредиту.

Відповідно до п.2.2.3 Кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються з кожним договором про видачу траншу окремо і є невід`ємною частиною кожного договору про видачу траншу. (а.с.10)

Повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі 350 доларів США по визначену дату погашення згідно графіку погашення кредиту, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 15.09.2008 було укладено договір поруки №1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (а.с. 15).

Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором за невиконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що й боржник, влючаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені, та інших платежів, відшкодування збитків. (п. 2 Договору поруки).

Відповідно до п. 11 Договору поруки №1 від 15.09.2008 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів у нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 26.04.2018 року становить 42 971,11 доларів США, яка складається з 5759,42 доларів США- заборгованість за кредитом, 18 278,41 доларів США -заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 18 933,28 доларів США - еня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак, позивач просить стягнути з відовідачів 5759,42 доларів США, а саме заборгованість за кредитом.

Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту перебачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що останній платіж за кредитним договором № Е/V 3905 від 15.09.2008 року ним було здійснено ще в 2009 році, після цієї дати він особисто ніяких сум на погашення заборгованості не вносив, у зв`язку з цим вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки з позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду в серпні 2018 році. В зв`язку із тим, просив суд застосувати до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» строки позовної давності.

Враховуючи зазначене клопотання відповідача ОСОБА_1 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, відповідно до пункту 2.2.3. Кредитного договору № № Е/V 3905 від 15.09.2008 року повернення кредиту здійснюється в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту, тобто щомісячно частинами в розмірі 350 доларів США до вказаного числа у графіку, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, а відповідно до п. 1.3. даного договору дату повернення кредиту в повному обсязі визначено 17.09.2012 року (а.с. 10).

Отже, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - із настанням дати повернення кредиту (стаття 261 ЦК України), а не повним виконанням сторонами договору взаємних зобов`язань, як помилково вважає позивач.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі за № 6-14цс14 та в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року по справі № 490/4116/14.

Аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за даним договором, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання визначено 17.09.2012 року (а .с.10).

Із наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором № Е/V 3905 від 15.09.2008 року вбачається, що розрахунок заборгованості розпочато з 16.09.2008 року та останній платіж за кредитним договором було здійснено 11.11.2009, а із позовом до суду банк звернувся лише у серпні 2018 року.

Як вбачається з відбитку поштового штемпеля на конверті, позивач звернувся до суду з даним позовом 02 серпня 2018 року (а.с. 28), тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 та ч. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Представник позивача не просив суд визнати причини пропущення позовної давності поважними, не ставив таке клопотання на розгляд суду та не скористався своїм правом надати суду підтверджуючи документи в обґрунтування поважності пропуску строку позовної давності.

Таким чином, суд встановивши, що банк звернувся до суду поза межами позовної давності, про застосування наслідків якої заявляє відповідач, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності і відмовити позивачу в частині задоволення позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності.

Що стосується позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № Е/V 390 від 15.09.2008 року з поручителя ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Такі умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Під час судового розгляду даної цивільної справи було встановлено, що в договорі поруки № 1 від 15.09.2008 року не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань по кредитному договору боржником чи поручителем (п. 11 Договору поруки) не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання чітко визначений строк повного погашення кредиту - 17 вересня 2012 року.

За таких обставин у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 17 вересня 2012 року і протягом наступних шести місяців.

Як було встановлено під час судового розгляду позивач не звертався до поручителя ані з письмовою вимогою про погашення суми заборгованості за кредитним договором, ані з позовом до суду, починаючи з 17 вересня 2012 року і протягом наступних шести місяців, а звернувся з даною позовною заявою лише 07 серпня 2018 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 20.04.2016 року по справі № 6-2662цс15; від 14.09.2016 року по справі № 6-1451цс16; від 14.06.2017 року по справі № 6-1009цс17. Вказана правова позиція є незмінною і правових підстав для відступлення від цієї правової позиції суд не знаходить.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 41, 263, 264,265 ЦПК України,

ухвалив :

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» , рах. № НОМЕР_1 , МФО № 305299, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 30.08.2019.

Суддя Костюк У.І.