Номер провадження: 22-ц/813/2886/19
Номер справи місцевого суду: 522/9063/16-ц
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором займу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в подальшому уточненим, станом на 18.06.2016 року, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення боргу за договором займу у розмірі 409160,94 грн., що еквівалентно 17013 доларів США, посилаючись на невиконання позичальником зобов`язань з повернення позики та сплати процентів за користування грошовими коштами, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка складається з суми позики, процентів в тому числі додаткових, розрахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань в період, на який укладений договір позики та процентів передбачених після закінчення строку, на який укладався договір позики за процентною ставкою передбаченою договором позики. Поручителі залишили без уваги невиконання позичальником зобов`язань за договором позики.

В обґрунтування позову, позивач зазначав, що 18 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір займу, відповідно якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в займ 6000 гривень на умовах, передбачених даним договором.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором займу, утворилася заборгованість, яка складає 409160,94 грн., що еквівалентно 17013 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором займу, 18.03.2013 року між ОСОБА_1 та Великою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 укладено договори поруки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу по розписці у розмірі 6000 гривень та 61,50 грн. судових витрат.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилися, неодноразово повідомлялися, про причини не явки суду не повідомили. Ініціативи та бажання взяти участь у розгляді справи самостійно або через надання відповідних повноважень представнику (представникам) протягом достатнього строку не виявили.

Відповідно до ч. З ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що:

-18 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір займу, відповідно якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в займ 6 000 гривень (еквівалент 741 доларів США) на строк 24 місяця. Відповідно п. 4.1. договору позики, плата за користування позикою складає 120% на рік (10% на місяць) і позичальник має сплачувати до 18 числа кожного календарного місяця по 600 грн. (еквівалент 74 доларів США). Прострочення оплати кредиту та процентів не зупиняє нарахування процентів крім випадку прийняття про це окремого рішення. Відповідно до п. 9.2. договору позики у випадку, якщо позичальник не здійснив планового платежу з користування кредитом повністю або частково після дати, зазначеної у Договорі та/або у графіку платежів, такий кредит вважається кредитом з підвищеним рівнем ризику і протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним рівне ризику додаткова процентна оплата крім поточних нарахувань складає 45 грн. (еквівалент 5 доларів США) на день. Згідно з п. 9.3. Договору після виплати простроченої заборгованості включаючи нарахування за ставкою передбаченої в п. 9.2., подальша плата за користування кредитом відбувається за п. 4.1. Договору. Відповідно до п. 9.4. Договору позикодавець має право утримувати з позичальника пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожну добу прострочення. Відповідно до п. 9.5. Договору після 18 березня 2015 року, якщо залишається заборгованість незалежно від джерела її виникнення, процентів, санкцій чи тіла кредиту, за всією сумою заборгованості діє єдина ставка у розмірі 180% на рік до її повного погашення. Згідно з п. 9.6 Договору кредит в національній валюті - гривні фіксується на день його видачі в доларах США за курсом 8 грн. 10 коп. за 1 долар США. Якщо на час повернення внеску курс долара США зміниться, то повернення здійснюється у перерахунку на середній курс готівкового долара банками «Аваль», «Приватбанк», «Південний», «Порто-Франко»;

-з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 18.03.2013 року між ОСОБА_1 укладено окремі договори поруки з Великою ОСОБА_5 і з ОСОБА_4 ;

-у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором займу, утворилася заборгованість, яка складає 409 160,94 грн., що еквівалентно 17 013 доларів США на час подання позивачем позову до суду першої інстанції 18.05.2016 року;

-під час розгляду справи відповідачами не надано доказів на підтвердження повернення коштів за договором позики.

Задовольняючи позов частково, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу по розписці у розмірі 6000 гривень, відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

-укладаючи договір позики від 18.03.2013 року позивачем неправомірно використано іноземну валюту для проведення фінансової операції та неправомірно використано іноземну валюту для розрахунку виконання зобов`язання ОСОБА_2 , так як спеціальний дозвіл на проведення фінансової операції в валюті у позивача відсутній;

- договір позики, укладений 18.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є нікчемним в розумінні ст. 215 ЦК України. Недійсність даного договору, тягне за собою недійсність і договорів поруки від 18.03.2013 року.

-розписка ОСОБА_2 на суму 6000,00 грн. є фактом, який підтверджує її зобов`язання повернути позивачеві дану суму, що відповідачем не оспорюється

Проте судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Зі змісту договору позики від 18.03.2013 року та розписки про отримання грошових коштів від цієї ж дати вбачається, що в якості засобу платежу виступала саме гривня. Визначення сторонами грошового еквіваленту в іноземній валюті передбачено ч.2 ст. 533 ЦК України.

Враховуючи наведене, висновок суду про нікчемність договору позики від 18.03.2013 року у зв`язку з неправомірним використанням іноземної валюти для проведення фінансової операції та для розрахунку виконання зобов`язання ОСОБА_2 , за відсутності у позивача спеціального дозволу на проведення фінансової операції в валюті не заснований на обставинах справи, не узгоджується з доданими до справи письмовими доказами та не заснований на законодавстві.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові: від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 у справі № 6-284цс17.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 у добровільному порядку умови договору позики не виконала, ОСОБА_6 просив суд стягнути солідарно з позичальника та поручителів заборгованість за договором позики у розмірі 409 160 грн. 94 коп., що еквівалентно станом на час звернення до суду з позовом 17 013 доларів США, з яких: 741 долар США - основний борг, 740 доларів США - проценти за користування позикою згідно з п. 4.1. Договору позики; 1500 доларів США - проценти відповідно до п. 9.2. Договору позики, 2 223 доларів США - пеня за прострочення виконання зобов`язання з повернення позики (з 17.05.2014 року до 18.03.2015 року); 11 809 доларів США - проценти на заборгованість після спливу строку, на якій надавалася позика згідно з п. 9.5. Договору позики.

При цьому, Договором позики передбачено, що п. 9.6. Договору позики кредит в національній валюті - гривні фіксується на день його видачі в доларах США за курсом 8 грн. 10 коп. за 1 долар США. Якщо на час повернення внеску курс долара США зміниться, то повернення здійснюється у перерахунку на середній курс готівкового долара банками «Аваль», «Приватбанк», «Південний», «Порто-Франко».

Згідно із відомостями фінансового порталу «Мінфін» станом на 18.06.2016 року середній курс долара США в комерційних банках України складав 24,77 грн. за 1 долар США.

Банк «Порто-Франко» з 30 січня 2015 року перебуває в стадії ліквідації, яка рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 січня 2019 року № 64 подовжена до 30.01.2020 року.

В позовній заяві позивачем розраховано заборгованість у доларах США 17013 доларів США та гривнях - 409 160,94 грн. виходячи з курсу 24,0499 грн. за долар США.

Походження такого курсу позивачем не мотивовано, а сам курс не відповідає середньо виваженому курсу валют комерційних банків взагалі та банків «Аваль», «Приватбанк», «Південний», оскільки є суттєво нижчим від показників курсу долара США до гривні на дату розрахунку у мотивувальній частині позовної заяви.

Проте у резолютивній частині позову позивач вказуючи на розмір розрахованої заборгованості у доларах США в якості еквіваленту просив стягнути заборгованість у гривнях по курсу на день платежу.

В засіданні судової колегії позивач пояснив, що дійсно умовами договору передбачено можливість стягнення заборгованості із застосуванням еквіваленту у доларах США у перерахунку на середній курс готівкового долара банками «Аваль», «Приватбанк», «Південний», «Порто-Франко». Проте повністю виконати умови договору в цій частині не виявляється за можливе у зв`язку з тим, що Банк «Порто-Франко» на час спливу строку дії договору позики та на час звернення з позовом до суду вже перебував в стадії ліквідації і не визначав свій курс валют. Тому він при розрахунку своїх вимог і просив здійснити перерахунок еквіваленту у доларах США на гривню за свідомо більш нижчим курсом ніж встановлений НБУ та комерційними банками - 24,0499 грн. за 1 долар США. Тому він наполягає задовольнити вимоги саме за таким більш нижчим курсом щоб виключити будь-які можливі заперечення відповідачів з цього приводу і він користуючись своїм правом позивача вимагає задоволення вимог згідно зі здійсненим ним розрахунком із застосуванням більш порівняно низького курсу долара США до гривні і з цього приводу він не буде мати претензій до відповідачів.

Виходячи з ч.2 ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Стягнення заборгованості та процентів у гривнях, але з урахуванням еквівалента іноземної валюти, якщо сторони узгодили це в договорі, не суперечить чинному законодавству.

Разом з тим, якщо заборгованість за грошовим зобов`язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося у п. 9.5. договору позики передбачено, що після 18 березня 2015 року, якщо залишається заборгованість незалежно від джерела її виникнення, процентів, санкцій чи тіла кредиту, за всією сумою заборгованості діє єдина ставка у розмірі 180% на рік до її повного погашення.

Враховуючи наведене, вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі еквівалентному 17 013 доларів США, з яких: 741 долар США - основний борг, 740 доларів США - проценти за користування позикою згідно з п. 4.1. Договору позики з 17.04.2014 року до 18.03.2015 року; 1500 доларів США - проценти відповідно до п. 9.2. Договору позики за період з 17.04.2014 року до 18.03.2015 року; 2 223 доларів США - пеня за прострочення виконання зобов`язання з повернення позики (з 17.05.2014 року до 18.03.2015 року); 11 809 доларів США - проценти на заборгованість після спливу строку, на який надавалася позика за період з 18.03.2015 року до 18.06.2016 року є обґрунтованими.

Судова колегія приймаючи до уваги умови договору позики, положення статті 533 ЦК України та враховуючи надані позивачем в засіданні судової колегії пояснення щодо застосованого ним курсу при перерахунку еквіваленту у доларах США до гривні заборгованості за договором позики, доходить висновку про стягнення суми боргу, згідно з розрахунком в еквіваленті 17 013 доларів США згідно з застосованим для перерахунку у гривню позивачем курсом 24,0499 грн. за 1 долар США, що складає 409 160 грн. 94 коп. (17013 доларів США * 24,0499 грн.).

Вирішуючи вимоги в частині солідарного стягнення боргу з позичальника та поручителів, судова колегія звертає увагу на таке.

За умовами договорів поруки укладених між позикодавцем та поручителями з кожним окремо, вбачається, що в обох договорах поруки встановлено, що договори діють до повного виконання позичальником зобов`язань за договором позики, але не менше 10 років та у разі невиконання позичальником умов договору встановлено право позикодавця звернутися до поручителя з вимогою про виконання зобов`язань протягом 10 років.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що позичальник звернувся до суду до перебігу строку встановленого у договорі - 10 років (з часу укладення тощо), немає підстав для висновку щодо припинення поруки за договорами поруки, укладеними позивачем окремо з Великою Р ОСОБА_7 та ОСОБА_4

При таких обставинах, позов ОСОБА_1 про солідарне стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню.

При цьому судова колегія звертає увагу, що солідарний обов`язок перед позикодавцем виник між позичальником та кожним з поручителів окремо у відповідності до укладених договорів.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, ухвалою апеляційного суду було відстрочено до ухвалення рішення стягнення судового збору за подання позивачем апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, з відповідачів в дохід держави у рівних частках підлягає стягненню судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції у розмірі 4 500 грн. 10 коп. (110 % від розміру судового збору, що підлягав сплаті в суді першої інстанції), тобто по 1 500 грн. 03 коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381,383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики від 18 березня 2013 року у розмірі 409 160 грн. 94 коп. за розрахованим позивачем курсом 24, 0499 грн. за 1 долар США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики від 18 березня 2013 року у розмірі 409 160 грн. 94 коп. за розрахованим позивачем курсом 24,0499 грн. за 1 долар США.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 4 091 грн., тобто по 1 363 гр. 67 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір за подання позивачем апеляційної скарги у розмірі 4 500 грн. 10 коп., тобто по 1 500 грн. 03 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 29.08.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова