Ухвала

Іменем України

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 607/10896/19

провадження № 61-16581ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2019 ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування - служба у справах дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини.

17 травня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про застосування заходів забезпечення позову, в якій просила надати їй можливість у кількості не менше трьох годин на добу та не менше чотирьох днів на тиждень вільно відвідувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і проводити з ним час, а саме: мати можливість вільно бачитись та спілкуватись із сином, спільно відпочивати, проводити час та відвідувати місце проживання матері.

В обґрунтування цих вимог зазначає, що в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 Син після розлучення залишився проживати з нею. 22 березня 2019 року батько самовільно змінив місце проживання дитини, забравши його до себе.

На даний момент малолітній ОСОБА_3 не відвідує садочок, не проходить медичні огляди, не спілкується з однолітками. Окрім цього порушено його зв`язок з матір`ю, оскільки батько забороняє сину бачитись з нею.

ОСОБА_1 також вважає, що така розлука з матір`ю порушить їх зв`язок та у майбутньому може істотно ускладнити виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини з нею. Для уникнення цього необхідно вжити запропонованих нею заходів забезпечення позову.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Обраний спосіб забезпечення позову є адекватним та необхідним тимчасовим заходом, метою якого є нівелювання ризиків утруднення чи невиконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1

Не погодившись із даною ухвалою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким залишили без задоволення заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року скасовано. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Судове рішення обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову. Вимоги в заяві про забезпечення позову є тотожними вимогам, які заявляють у спорах про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, які, згідно чинного законодавства, вирішуються органом опіки та піклування або в судовому порядку. Зобов`язавши ОСОБА_2 надати можливість у кількості не менше трьох годин на добу та не менше чотирьох днів на тиждень вільно відвідувати ОСОБА_3 і проводити з ним час, а саме: мати можливість вільно бачитись та спілкуватись з ним, спільно відпочивати, проводити час та відвідувати місце проживання матері, суд по суті вирішив спірні правовідносини. При цьому інтереси дитини не були враховані.

02 вересня 2019 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року в зазначеній вище справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року, та залишити в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті -- це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №754/4437/18, провадження № 61-47464св18).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська