Єдиний унікальний номер 233/4252/18 Номер провадження 22-ц/804/2038/19

Єдиний унікальний номер 233/4252/18 Головуючий у 1 інстанції Малінов О.С.
Номер провадження 22-ц/804/2038/19 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Космачевської Т.В., Санікової О.С.

розглянув у письмовому проваджені в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 233/4252/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання непрацездатного батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року (суддя Малінов О.С.), ухваленого в приміщенні суду в м. Костянтинівка Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Свої вимоги мотивував тим, що він батьком відповідачів. На даний час непрацездатний, інвалід ІІ групи по діабету та отримує пенсію у розмірі 1452 грн., хоча фактично сплачується 1161 грн., а решта виплачується колишній дружині по декільком виконавчим листам. У нього 22000 грн. боргу за цими виконавчими листами, а також 22400 грн. заборгованість по газопостачанню і 3000 грн. за водопостачання. Він отримує субсидію, але немає можливості самостійно забезпечувати себе необхідними медичними препаратами та двічі на рік проходити стаціонарне лікування з метою запобігання ампутації ніг. Доньки йому не допомагають, з ним не спілкуються. Посилається на те, що відповідно до законодавства відповідачі зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідачів солідарно аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі, визначеному законом, а також солідарно додатково сплачувати йому два рази на рік в жовтні та в квітні на лікування в стаціонарі в розмірі 1000 грн. з кожної.

Пізніше, у судовому засіданні в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 уточнили позовні вимоги, в остаточній редакції просили стягнути з відповідачів аліменти у розмірі 30% усіх видів доходів щомісячно, відмовившись від стягнення додаткових витрат на лікування (а.с.112-113, 151). Також позивач пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 придбала будинок у м. Слов`янську, що підтверджує її добре матеріальне становище.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на ненадання відповідачами матеріальної допомоги, яку він потребує, оскільки є інвалідом ІІ групи, змушений проходити медичне обстеження, купувати медичні препарати. По виконавчим листам у нього 22000 грн. боргу перед колишньою дружиною, а також 22400 грн. заборгованість по газопостачанню і 3000 грн. за водопостачання.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав суду копію пенсійного посвідчення № від 03.04.2013 року, згідно якого є інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно; довідку з місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 30,55 кв.м, де мешкає один; акт на відключення від газопостачання від 15.02.2018 року з договором про реструктуризацію боргу в сумі 21165,23 грн.; виписку з особового карткового рахунку у ПАТ «КБ «Приватбанк» за період з лютого по липень 2018 року, де позивачу зараховується щомісяця пенсія у розмірі 1161,59 грн.; довідку Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ про розмір нарахованої пенсії з серпня 2017 року по липень 2018 року, розмір якої складає 1452,00 грн.; товарні чеки на придбання ліків (а.с.7-13).

Додатково суду була надана довідка Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ про розмір нарахованої пенсії з жовтня 2018 року по березень 2019 року, згідно якої розмір пенсії з грудня 2018 року підвищено до 1497 грн., а у березні додатково виплачено 2869,95 грн., а також довідку ЛКК № 218/1 від 14.03.2019 року, згідно якої позивач потребує постійного медикаментозного лікування, страждає на ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІст., цукровий діабет І тип інсулінозалежний (а.с.149,153).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання непрацездатного батька відмовлено. Судові витрати віднесені за рахунок держави.

На вказане рішення позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року. Ухвалити нове рішення, яким стягнути щомісячно з відповідачки ОСОБА_2 кошти на його утримання у розмірі 30 % від усіх видів доходу, та щомісячно утримувати з відповідачки ОСОБА_3 кошти на його утримання у розмірі 30 % від усіх видів доходу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що є інвалідом другої групи, отримує пенсію за інвалідністю 1664, 86 грн.. Від доньок не отримує ніякої допомоги, через хворобу має потребу у додаткових коштах для лікування, має заборгованість перед державою та не має достатніх засобів для існування.

Зазначає, що той факт, що з нього утримують кошти за кримінальним провадженням не має відношення до вказаної справи.

Вказує, що згідно норм Сімейного кодексу України, діти повинні утримувати своїх непрацездатних батьків.

За статтею 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 29 квітня 1972 року по 12 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/3434/13-ц, яке набуло законної сили 22.08.2013 року, шлюб між ними було розірвано.

Позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.5, 6)

Копію пенсійного посвідчення № від 03.04.2013 року, підтверджується що позивач є пенсіонером, інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно (а.с.7).

Згідно довідки Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ, про розмір нарахованої пенсії з серпня 2017 року по липень 2018 року, розмір пенсії позивача складає 1452 грн. (а.с.10).

За період з грудня жовтня 2018 року по березень 2019 року, згідно довідки, розмір пенсії позивачу підвищено до 1497 грн., а у березні додатково виплачено 2869,95 грн.

Згідно довідки з місця проживання, ОСОБА_1 мешкає один у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7). Та відповідно до копії акту на відключення від газопостачання від 15.02.2018 року та договору про реструктуризацію боргу, має боргові зобов`язання по сплаті за використаний газ в сумі 21165,23 грн. (а.с.8, 13).

З довідки ЛКК № 218/1 від 14.03.2019 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 потребує постійного медикаментозного лікування, страждає на ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІст., цукровий діабет І тип інсулінозалежний (а.с.149, 153).

З показань допитаної у якості свідка колишньої дружини позивача ОСОБА_7 , судом першої інстанції встановлено, що у 2013 році позивач був засуджений вироком Костянтинівського міськрайонного суду за завдання їй (свідку ОСОБА_7 ) легких тілесних ушкоджень. Даним вироком з позивача на її користь стягнуто 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Після засудження вони з позивачем розлучились та в судовому порядку поділили спільне майна. Згідно рішення суду за позивачем залишились два автомобіля, 1/2 частина квартири, де позивач мешкає сам, гараж, та інше рухоме майн, а на її ( ОСОБА_7 ) з позивача стягнуто 11000 грн. Після залишення нею квартири у 2012 році, боргів зі сплати комунальних послуг не було. На позивача оформлена субсидія по сплаті цих послуг. Також зазначила, що як до, так і після розлучення позивач ОСОБА_1 не цікавився доньками та онуками, як батько та дідусь ніякої допомоги їм не надавав, що змісило її, будучи також пенсіонером знов піти працювати.

Також свідки ОСОБА_8 (чоловік відповідачки ОСОБА_2 ), та ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснили, що дійсно родина ОСОБА_10 придбала у м. Слов`янську житловий будинок, за умови що кошти на цю купівлю їм позичав ОСОБА_9 , а вони повернули кошти після продажу раніш належної їм ( ОСОБА_11 ) квартири.

Згідно довідки про склад сім`ї, відповідач ОСОБА_2 мешкає у житловому будинку АДРЕСА_2 разом із чоловіком ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_12 2002 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42).

Згідно копії податкової декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2017 рік, сукупний дохід відповідачки склав 69162 грн.; за договорами суборенди торгівельних приміщень за 2017-2018 роки, вона (відповідачка) сплатила за 62360 грн., за цей же період за електроенергію сплачено 2752 грн. (а.с.48-56). На підтвердження перелічених витрат відповідачкою надані квитанції та товарні чеки (а.с.57-75).

З копії договору про надання освітніх послуг на комерційній основі від 01.09.2016 року до 30.06.2020 року, укладеного між відповідачкою ОСОБА_3 та Харківським національним педагогічним університетом ім. Г.Сковороди вбачається, що остання за навчання доньки ОСОБА_13 сплачує 10000 грн. на рік (а.с.79).

За оренду житла доньки у м. Харкові відповідач ОСОБА_3 щомісяця сплачує 5000 грн. (а.с.80).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_3 з січня по жовтень 2018 року, за місцем роботи (працює вчителем) отримала заробітну плату в розмірі 97557,72 грн. (а.с.99).

Згідно довідки ЛКК № 1367/2 від 04.12.2018 року, що чоловік відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_14 за станом здоров`я потребує постійного медичного лікування і обстеження, страждає ІХС, Атеросклеротичний кардіосклероз, Миготлива аритмія тахісистолічна форма, цукровий діабет типа 2, ускладнений універсальною ангіопатією (а.с.128).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на норми ст.51 Конституції України, за приписами якої повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Також виходив з норм Сімейного кодексу України, зокрема ч.1 ст.202 СК України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статті 205 кодексу - суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка містить визначення поняття непрацездатного громадянина якими є особи, що досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Зазначив, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним. Суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України).

Прийшов до висновку, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

Зазначив, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Вивчивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач немає ніякого доходу, спростовуються доказами які містяться в матеріалах справи і з яких вбачається, що розмір пенсії за інвалідністю, яку отримує позивач, не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Так, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2017 року по 30.06.2018 року - 1 373 грн., з 01.07.2018 року 1435 грн., з 01.12.2018 року 1497 грн.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу яка втратила працездатність в розрахунку на місяць: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що належних та допустимих доказів, на підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідачів, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є непрацездатним та отриманих пенсійних виплат йому не вистачає на всі потреби, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Крім того недостатність пенсії для лікування позивача також не підтверджено ним належними та допустимими доказами як і розмір необхідних витрат на лікування.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач додатково отримує субсидію на оплату комунальних послуг, має у власності два автомобіля, гараж та інше цінне рухоме майно.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача щодо наявності у нього значної заборгованості за декількома виконавчими листами, з чим погоджується колегія суддів, оскільки це не є підставою для стягнення аліментів на його (позивача) утримання в розумінні вимог Закону.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі і не впливають на правильність висновків суду першої інстанції по суті справи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, із урахуванням норм матеріального права, встановлених фактичних обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текс постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий: О.В. Агєєв

Судді: Т.В Космачевська

О.С. Санікова