Єдиний унікальний номер судової справи № 490/1666/19
Провадження № 22-ц/812/1429/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 Т.В.,

представників відповідачів - Шубіної Я. В., Бєліка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гуденко О.А., дата складання повного тексту невідома, за заявою представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька, -

В С Т А Н О В И В

У лютому 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька.

В підготовчому судовому засіданні 11 квітня 2019 року протокольною ухвалою до участі в справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , як самостійного відповідача та як законного представника неповнолітніх ОСОБА_9 ,2007 року народження та ОСОБА_10 , 2009 року народження.

19 червня 2019 року представник позивача ОСОБА_5 заявила клопотання про призначення у справі судової медичної молекулярно-генетичної експертизи.

04 липня 2019 року представник позивача подала уточнене клопотання про призначення експертизи, в якому просила на вирішення експерта поставити питання: чи є родинні зв`язки між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою померлого ОСОБА_12 , яку народила ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , 2007 року народження, ОСОБА_10 , 2009 року народження, ОСОБА_8 , які є дітьми померлого ОСОБА_12 ;

чи є ОСОБА_2 біологічним дідом ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку народила ОСОБА_4 ; чи є ОСОБА_6 біологічним батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку народила ОСОБА_4 ;

чи є родинні зв`язки між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого народила ОСОБА_4 , біологічним батьком якого є ОСОБА_6 В разі , якщо є родинні зв`язки зазначити по кому (по батькові або по матері).

09 липня 2019 року від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення доказів шляхом зобов`язати атестованих експертів Миколаївського НДЕКЦ МВС України у встановленому законом порядку відібрати та зберігати біологічні зразки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що відповідачі здійснюють дії, що затягують розгляд справи, перешкоджаючи розгляду питання про призначення експертизи , а ОСОБА_13 , проживає за межами України і буде перебувати у м. Миколаєві до середини серпня 2019 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року вищезазначену заяву задоволено.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи якої вказував, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому оскаржувану ухвалу слід скасувати.

Правом на подачу відзиву сторони не скористалися.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав просив про її задоволення.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_14 апеляційну скаргу визнала, просила про її задоволення.

У силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи клопотання представника позивача про забезпечення доказів, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ст. 116 ЦПК України, виходив з того, що подана заява є обґрунтованою, а наведені обставини, свідчать про те, що збирання вказаного засобу доказування може стати неможливим або утрудненим.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, зважаючи на наступне.

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом ( ч.2 ст. 116 ЦПК України).

Отже, забезпечення доказів є процесуальною дією суду, яка вчиняється за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів. Під особами, які мають право заявити про забезпечення доказів, маються на увазі суб`єкти доказування. Відтак, останні повинні довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів може стати неможливим або ускладненим. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб`єкта доказування.

Інститут забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження та покликаний створити можливість реалізації своїх прав особами, які беруть участь у справі, щодо подання до суду необхідних доказів за наявності обставин, які свідчать, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.

Так, у заяві про забезпечення доказів вказуються обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а у клопотанні про витребування доказів - відомості про неможливість отримання таких доказів особисто. Саме такі обставини відрізняють заяву про забезпечення доказів від клопотання про витребування доказів.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" від 12.06.2009 року № 5 під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів. Закон не обмежує коло доказів, які можуть бути забезпечені судом, і здійснення процесуальних дій щодо забезпечення доказів.

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися (п. 13 постанови Пленуму).

Разом з тим, подане клопотання про витребування доказів, не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів має бути також зазначено обставини, які може підтвердити доказ, що витребовується або аргументи, які він може спростувати.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обгрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК ), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька та зазначала, що останній не є біологічним батьком їх неповнолітньої дочки ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, предметом доказування у даній справі є кровна спорідненність ОСОБА_6 та неповнолітньої ОСОБА_11 .

Із змісту клопотання про забезпечення доказів вбачається, що представник позивача просить відібрати біологічні зразки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи у даній справі.

При цьому не зазначає, яка крайня необхідність у відібранні таких зразків саме у цієї особи, яка не є стороною по справі, при тому, що батько дитини - ОСОБА_6 живий, і з`ясуванню кровного споріднення між останнім та неповнолітньою ОСОБА_11 у цій справі нічого не перешкоджає.

Отже, доказом по даній справі, крім інших, може бути висновок експерта, який містить відомості на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, які мають значення для вирішення справи. Біологічні зразки не є доказами в розумінні ст.76-81 ЦПК України. Питання про призначення відповідної експертизи судом ще не вирішено.

За такого, заходи, які просив провести представник позивача у заяві про забезпечення доказів, не стосуються предмету розгляду справи і виходять за межі предмету спору.

Крім того, клопотання представника позивача про витребування доказів не містить обґрунтування обставин, які б свідчили про те, що відібрання та зберігання біологічного зразка ОСОБА_13 має значення для вирішення справи, не вказано обставини, що дані докази можуть підтвердити обставини, які підлягають доказуванню у даній справі, також, заявником не надано доказів того, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Зазначені представником доводи в обґрунтування необхідності задоволення заяви про забезпечення доказів, а саме те, що співвідповідачі здійснюють дії по затягуванню розгляду даної цивільної справи та перешкоджають призначенню у даній справі експертизи, не свідчать про наявність підстав, передбачених законом для забезпечення доказів.

Крім того, заявлені представником позивача у заяві про та забезпечення доказів, відібранням на її вимогу біологічних зразків стосується особи, яка не є учасниками даної справи, а певні відомості містять персональну інформацію, оприлюднення якої може призвести до порушення їх особистих прав та законних інтересів.

За такого, представником позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 не наведено достатніх підстав для забезпечення доказів у розумінні вимог ст.ст. 116.117 ЦПК України з огляду на недоведеність необхідності їх забезпечення, відсутність конкретизації обставини, для доказування яких вони необхідні, а також необґрунтованість існування обставин, за яких невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або, що засіб доказування може бути втрачений.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, належним чином не обґрунтував підстави для забезпечення доказів, у зв`язку з чим дійшов до необґрунтованого висновку про задоволення даного клопотання у визначений представником позивача спосіб.

Приймаючи до уваги вищенаведене, зважаючи на предмет спору та суб`єктивний складу сторін, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результати ми розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове судове рішення або змінити рішення

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

За приписами ч.3 ст.118 ЦПК України заявник та інші особи, які можуть отримати статус учасника справи, повідомляються про дату, час і місце судового засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду даної заяви.

Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

З матеріалів справи вбачається, що питання про забезпечення доказів було розглянуто судом за відсутності представників сторін ОСОБА_7 - ОСОБА_14 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , які були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується їх заявами від 10 липня 2019 року про відкладення розгляду справи.

Проте, відсутність сторін у справі не є перешкодою для розгляду вказаного процесуального питання, враховуючи скорочені строки розгляду заяви про забезпечення доказів. За такого суд першої інстанції мав право на розгляд справи за їх відсутності, твердження апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права під час винесення протокольних ухвал колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381,382 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року про забезпечення доказів - скасувати та прийняти нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про забезпечення доказів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.