Справа 206/2937/19
Провадження 2/206/892/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Савченко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька,
представника позивача - ОСОБА_3 ,
28 травня 2019 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 23 жовтня 2010 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року з ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини та на її утримання у такому ж розмірі до досягнення донькою трьох років. З 21 листопада 2014 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_6 . З метою відпочинку й оздоровлення усією сім`єю, у тому числі ОСОБА_4 , вона має намір виїхати до Турецької Республіки, але відповідач, ОСОБА_2 всіляко ігнорує її прохання щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини під її супроводом за кордон. У зв`язку з такою поведінкою відповідача, вже неодноразово заплановані відпочинки скасовувалися. Відповідач позбавляє дитину можливості відпочити та оздоровитися разом з сім`єю. Крім того, їх з відповідачем донька, ОСОБА_4 , має рідну сестру, ОСОБА_6 . Діти знаходяться постійно разом та мають сильний психологічний зв`язок, тому неможливість виїзду за кордон доньки ОСОБА_4 може стати для неї сильним психологічним ударом. Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд їх малолітньої доньки за межі України для тимчасового перебування на відпочинку, крім відсутності дозволу від батька - не має. Позивач зазначає, що метою поїздки є оздоровлення та відпочинок дитини та не має на меті постійного проживання за межами України, жодні права батька щодо дитини, передбачені Законом, порушені не будуть. Зазначені обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 19 червня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу в підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до такого.
Судом встановлено, що в період з 23 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року розірвано (а.с.7).
В період шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).
З копії виконавчого листа вбачається, що рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року з ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.8).
З 21 листопада 2014 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від якого має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-13).
З копії довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 145» ДМР вбачається, що донька позивачки ОСОБА_4 відвідує заклад з вересня 2016 року по теперішній час. За весь час перебування дитини в закладі про неї дбають і турбуються її мати ОСОБА_1 та її теперішній чоловік ОСОБА_5 . Рідний батько дівчинки ОСОБА_2 за весь час перебування дитини в ДНЗ не з`являвся, питаннями розвитку і виховання дитини ніяким чином не цікавиться (а.с.9).
З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що позивачка неодноразово просила у відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон, на що відповідач її шантажує тим, що він дозволить виїзд лише у випадку зняття з нього пені за аліменти. Позивач бажає виїхати з донькою ОСОБА_4 за кордон лише з метою відпочинку.
Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного та Сімейного кодексів України.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягай 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».
Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Так, судом встановлено, що відповідач аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 не сплачує, а на прохання позивача надати дозвіл на виїзд дитини для відпочинку - спекулює своїми батьківськими правами та вимагає відмовитися від заборгованості по аліментам, а тому у позивачки виникають складнощі з отриманням згоди від відповідача на виїзд дитини за кордон.
Таким чином, при розгляді дійсної справи судом не встановлено будь - яких обмежень чи заборон, які б унеможливлювали виїзд дитини за межі України для відпочинку, а тому керуючись інтересами дитини, з метою сприяння розширенню світогляду дитини та отримання позитивних вражень від поїздки, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача.
Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ) про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька - задовольнити.
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України за кордон малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у її супроводі без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до Туреччини, Єгипту, Кіпру, Об`єднаних Арабських Еміратів у період з 15 серпня 2019 року по 15 серпня 2020 року включно.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має прав на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 03 вересня 2019 року.
Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук