КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 761/10758/17 Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

апеляційне провадження: 22-ц/824/11145/2019 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа: офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо Акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа: офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Просив скасувати повністю рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року, яким залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до АТ «ВТБ БАНК», третя особа: офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, про визнання неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Ухвалити нове рішення , яким задовольнити в повному обсязі позов ОСОБА_1 до АТ «ВТБ БАНК», третя особа: офіс великих платників податків Державної фіскальної служби

Мотивував свої вимоги тим, що 11 червня 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № 623/0081-0000007, відповідно до якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США, еквівалент 242 575,00 грн. на споживчі цілі строком до 11 серпня 2038 року включно. У наслідок зростання курсу долара та погіршення власного фінансового стану позичальник з 26 лютого 2015 року почав здійснювати прострочення платежів .У листі від 06 вересня 2016 року Банк повідомив ОСОБА_1 про те, що його звернення щодо підтвердження можливості врегулювання проблемної заборгованості за кредитним договором розглянуто та поінформовано про можливість до 30 вересня 2016 внести в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальником не менше 20 000,00 доларів США та прощенням (списанням) залишку заборгованості. При цьому обов`язковою умовою прощення залишку боргу є підписання позичальником повідомлення про анулювання боргу. Після сплати 09 вересня 2016 року позивачем 20 000,00 доларів США йому надано повідомлення про анулювання боргу. У такому повідомленні зазначено, що загальний розмір заборгованості що підлягає анулюванню (прощенню) становить на 09 вересня 2016 року суму у розмірі 423 197,19 грн., що є гривневим еквівалентом 15 887,09 доларів США, крім того, в повідомленні звернуто увагу позивача на необхідність декларування та сплати ним податку на доходи фізичних осіб з суми анульованої банком заборгованості за кредитним договором, а також сплати військового збору. АТ «ВТБ Банк» подав до контролюючого органу за місцем свого розташування до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві посилаючись на підпункт «б» пункту 176.2. ст. 176 ПКУ податковий розрахунок доходу сплаченого на користь ОСОБА_1 , як додаткове благо у розмірі 423 197,19 грн. Зазначені дії щодо віднесення до доходів заборгованості за договором ОСОБА_1 вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, в результаті прощення на підставі ст. 605 ЦК України суми боргу у розмірі 15 887,09 доларів США. ОСОБА_1 грошових коштів не отримав, отже його витрати лише на виплату основної суми заборгованості становили 78 771, 64 долари США. Крім того, зростав курс долара в період з 11 червня 2008 року по 09 вересня 2016 року, що також збільшувало витрати на погашення кредиту, сплату процентів. Припинення зобов`язання шляхом прощення - було єдиною пропозицією банку, яку позивач прийняв у зв`язку із нарахуванням відсотків, штрафів, пені у валюті кредиту. Тоді, як у разі повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) обов`язок сплати податку з таких доходів покладається на боржника. Враховуючи викладене, Банк для уникнення необхідності доведення контролюючому органу наявність чи відсутність у цьому випадку доходу, сплаченого на користь позивальника, а також ризику щодо сплати податку та відповідальності неналежним чином виконав обов`язки податкового агента.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 09 липня 2019 року, подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права та неправильне їх застосування. У рішенні суду неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Відповідно до умов договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та списати грошові кошти протягом 60 днів з дня відправлення повідомлення з вимогою дострокового повернення коштів. ОСОБА_1 прострочив сплату кредиту з 26 лютого 2015 року.

Вимога про дострокове повернення кредиту банком повинна була бути направлена до 27 березня 2015 року. Право вимагати дострокове повернення кредиту закінчилось 28 травня 2015 року. Однак позовну заяву до Обухівського районного суду банк направив 29 жовтня 2015 року. Станом на 09 вересня 2016 року право банку нараховувати проценти відповідно до договору припиняються. Дану умову банк порушив та нарахував зі сплачених 20 тис. Дол. США 7 257,15 дол. США на сплату відсотків. Банк невірно провів розрахунки кредитної заборгованості. Безпідставно завищив свої збитки на 6 979 дол. США. Внаслідок того, що сума боргу станом на 09 вересня 2016 року становила більше 70% від суми кредиту, з урахуванням того що від дня прострочення заборгованості до припинення пройшло більше 550 днів. Банк класифікує не вище 5 категорії якості актив, за яким більше ніж 50% боргу прострочено понад 90 днів. У свою чергу заборгованість за активами віднесеними до 5 категорії є безнадійною та підлягає списанню у збиток за рахунок спеціальних резервів відповідно до Постанови Національного банку України. Банк провів по бухгалтерському обліку операцію як прощення боргу, чим порушив норми законодавства. Прощена заборгованість за кредитним договором відноситься до збитків, що призводить до зменшення фінансового результату до оподаткування банком своїх прибутків. Це є мотивами банку та прихованим умислом для проведення операції саме як прощення, а не як новації, що відбулося в дійсності. Банком вжито заходів стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку. Дані пояснення доповідались в суді першої інстанції, проте в рішенні їх не відображено. Суд не навів мотивів неприйняття цих доводів та доказів. Висновок суду, що під час розгляду справи не було встановлено обставини, які свідчили про зміну умов кредитного договору не відповідає обставинам справи. Також судом першої інстанції було порушено норми процесуального права. Суд не врахував головного аргументу та доказ позовних вимог, це: наявність фактично новації у даному випадку та не застосував положення щодо новації.

В судовому засіданні представник апелянта Войчук В.А. підтримав апеляційну скаргу та просив ії задовольнити.

Представник Акціонерного товариства «ВТБ Банк» заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час, і місце розгляду справи по суті належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк, правонаступником якого є відповідач, 11 червня 2008 року було укладено кредитний договір № 623/0081-0000007 за умовами якого позивачу було надано грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США на споживчі цілі - з метою придбання у власність нерухомого майна строком з дати надання кредиту по 11 серпня 2038 року включно.

Порядок користування кредитом та порядок погашення заборгованості за кредитом, порядок його дострокового погашення (виконання зобов`язань за договором) сторони встановили розділом 4 договору.

Також сторонами було підписано додаток № 1 від 11 червня 2008 року до кредитного договору №623/0081-0000007 - графік погашення кредиту та сплати відсотків.

Не заперечувалось в судовому засіданні учасниками процесу та обставина, що з лютого 2015 року ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість.

Як свідчать матеріали справи, 23 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ВТБ Банк» з заявою розглянути можливість прощення залишку заборгованості за кредитним договором № 623/00812-0000007 від 11 червня 2008 року за умови погашення ним 20 000 доларів США.

06 вересня 2016 року ПАТ «ВТБ Банк» повідомив позивача (лист № 10696/1-2) про можливість скористатися спеціальною пропозицією до 30 вересня 2016 року, умовою якої є внесення в рахунок погашення кредитної заборгованості не менше 20 000,00 доларів США та прощенням (списанням) залишку заборгованості по кредитному договору.

Крім того, Банк додатково повідомив, що обов`язковою умовою прощення залишку боргу є підписання позивачем повідомлення про анулювання боргу.

09 вересня 2016 року ОСОБА_1 вніс до ПАТ «ВТБ Банк» суму у розмірі 20 000,00 доларів США, гривневий еквівалент 532 756,08 грн., що підтверджується квитанцією № 16118, копія якої долучена до матеріалів справи.

В цей же день він отримав повідомлення про анулювання (прощення) боргу, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» зазначив про звільнення позивача від виконання обов`язків по сплаті кредитної заборгованості, внаслідок припинення зобов`язань (прощення боргу) за кредитним договором № 623/00812-0000007 від 11 червня 2008 року на підставі статті 605 ЦК України.

Відповідачем також зазначено, що загальна сума боргу, що підлягає анулюванню (прощенню) за кредитним договором № 623/00812-0000007 від 11 червня 2008 року станом на 09 вересня 2016 року складає 423 197, 19 грн., що є гривневим еквівалентом 15 887,09 доларів США, в тому числі сума заборгованості по основному боргу - 423 197,19 грн., що є гривневим еквівалентом 15 887,09 доларів США.

Також представником відповідача звернуто увагу ОСОБА_1 на необхідність дотримання ним вимог пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованої Банком заборгованості за кредитним договором, в також сплати військового збору, зобов`язання зі сплати якого передбачено п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції зазначив, що дії ПТ «ВТБ Банк» відповідають вимогам чинного законодавства України та дії банку пов`язані виконанням ним своїх обов`язків, які покладені на нього податковим кодексом України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, відповідно до ст. 509 ЦК України.

При цьому, згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до положень ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Позивачем та його представником не заперечувався факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів у розмірі 50 000,00 доларів США, допущення прострочення виконання зобов`язнь, направлення до банку заяви щодо можливості прощення залишку боргу за певних умов, отримання пропозиції Банку її прийняття, сплати 20 000,00 доларів США та отримання повідомлення від банку про прощення суми заборгованості по основному боргу у сумі 423 197,19 грн.

Так, приписами ст. 627 ЦК України визначено - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, як це визначено положеннями ст. 204 ЦК України.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин які б свідчили про те, що позивачем не надавалась згода на прощення боргу, позивач не розумів значення своїх дій або такі домовленості з банком не відповідають його справжньому волевиявленню.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України.

За ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про зміну умов кредитного договору.

Відповідно до п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

При цьому за п.п.14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Колегія суддів встановила, що Банк є податковим агентом відповідно до вимог п.п. "Б" п. 176-2, ст. 176 Податкового Кодексу України.

Кредитор яким є Банк зобов`язаний повідомити платника податку-боржника про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку визначеному законом, такий кредитор зобов'язаний виконати усі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених Законом.

Колегія не приймає доводи апелянта щодо часу направлення вимоги банком про дострокове повернення кредиту банком та закінчення права Банку вимагати дострокове повернення кредиту оскільки позивач фактично погодився з пропозицією банка та погасив суму яка була з банком узгоджена для здійснення прощення (анулювання) боргу.

Проведення Банком бухгалтерському обліку операції як прощення боргу не відноситься до правовідносин сторін яка охоплюється кредитним договором.

Здійснені банком дії як податкового агента відносить до його обов'язків передбачених податковим Кодексом.

Тим більше, що будь які вимоги до позивача з боку податкових органів не заявлялись, або суд про них не був повідомлений.

Колегія суддів не встановила обставини, які б свідчили про зміну умов кредитного договору, а питання належного або неналежного виконання сторонами умов кредитного договору та заподіяння збитків не є предметом розгляду у даній справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розгляну справу з дотримання вимог діючого законодавства, та ухвали правильне рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль