Справа № 465/347/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/414/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 09 листопада 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі-ПАТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.12.2012 року станом на 26.12.2013 року у розмірі 37056 грн. 10 коп., з яких: 29215 грн. 05 коп. заборгованість за кредитом; 5600 грн. 28 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1740 грн. 77 коп. штраф (процентна складова).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеної 06.12.2012 року між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 29217 грн. 06 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснювалося в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір.

У зв`язку з тим, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими витратами відповідно до умов договору, утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Заочним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 18.06.2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 37056 грн. 10 коп. та 370 грн. 56 коп. судових витрат, а всього 37426 грн. 66 коп.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 14.11.2017 року заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 18.06.2014 року скасовано.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 09.11.2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ПАТ КБ «Приватбанк» кошти у сумі 37056 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.12.2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ПАТ КБ «Приватбанк» кошти у сумі 370 грн. 56 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення з ним кредитного договору, на підставі якого просить стягнути заборгованість, та факт отримання ним (апелянтом) грошових коштів у вигляді встановленого банком кредитного ліміту на платіжну карту, якими б він (апелянт) скористався.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN9330 від 11.07.2007 року (далі-Договір 1) та кредитним договором №SAMDN8071 від 14.03.2007 року (далі-Договір 2), 06.12.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 (позичальником) було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.5).

У п.п. 1.1 п.1 Генеральної угоди передбачено, що сторони погодили зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту за Договором 1, а саме: проценти на 29,6 Євро, а тому заборгованість за Договором 1 на дату підписання цієї угоди становить 389,5 Євро, що в еквіваленті до національної валюти згідно з курсом НБУ станом на дату підписання Генеральної угоди становить 4067,43 грн.

Датою остаточного погашення заборгованості за Договором 1 визначено - 31.12.2014 року.

У п.п. 1.2 п.1 Генеральної угоди передбачено, що сторони погодили зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту за Договором 2, а саме: проценти на 5018 грн. 44 коп. та штраф на 1226 грн. 06 коп., а тому заборгованість за Договором 2 на дату підписання цієї угоди становить 27034 грн. 63 коп.

Датою остаточного погашення заборгованості за Договором 2 визначено - 31.12.2014 року.

У п.п.1.3 п.1 Генеральної угоди зазначено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договорами, позичальник зобов`язується в день підписання цієї угоди мати залишок на будь-якому відкритому у банку рахунку в розмірі 1885 грн.

Відповідно до п.п.2.1 п.2 Генеральної угоди, банк надав позичальнику кредит у розмірі 29217 грн. 06 коп., який складається із заборгованості за Договором 1 в розмірі 4067,43 грн., заборгованості за Договором 2 в розмірі 27034 грн. 63 коп., за вирахуванням грошових коштів на суму 1885 грн. (4067,43 грн. + 27034,63 грн. - 1885 грн. = 29217,06 грн.), строком на 24 місяці з 06.12.2012 року по 31.12.2014 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві та Умовах і правилах строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник вносить платіж в розмірі 1462 грн. 02 коп. на погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2014 року.

Згідно з п.п.2.10 п.2 Генеральної угоди, позичальник доручає банку перераховувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 1885 грн. на будь-який відкритий в банку рахунок.

Факт видачі платіжної картки відповідно до умов Генеральної угоди із встановленням кредитного ліміту в розмірі 29217 грн. 06 коп. підтверджується наданим суду скріншотом екрану ПК з відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з фотографією ОСОБА_1 (а.с. 126-127) та випискою про рух коштів по рахунку, в якому зазначено номер основної картки НОМЕР_1 *6847 (а.с.122-125).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Враховуючи викладене й те, що у підписаній сторонами Генеральній угоді не передбачено сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних, як просить стягнути позивач з відповідача за вказаним позовом, посилаючись на Умови та правила надання продукту кредитних карт, та не передбачено сплати штрафу у вказаних позивачем розмірах, колегія суддів, із урахуванням наведених вище норм матеріального права та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), доходить висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 5600 грн. 28 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1740 грн. 77 коп. штрафу (процентна складова).

При цьому, вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 29215 грн. 05 коп., є законною, а тому підлягає задоволенню, оскільки надання банком кредиту у вказаному вище розмірі підтверджена умовами Генеральної угоди та зазначеними вище письмовими доказами.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача у користь позивача заборгованості за кредитом розмірі 29215 грн. 05 коп., решта вимог банку є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та часткового задоволення позову (78%) і, відповідно, часткового задоволення апеляційної скарги (22%), з урахуванням принципу пропорційності та взаємозаліку понесених сторонами судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, які підлягають стягненню з кожного з них у користь іншого, з відповідача у користь позивача необхідно стягнути 125 грн. 80 коп. (289,04 грн. 163,24 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 09 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського,1д ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.12.2012 року в розмірі 29215 гривень 05 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського,1д ) судові витрати в розмірі 125 гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.