н/п 4-с/490/29/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді- Черенкової Н.П.,

при секретарі- Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на рішення-повідомлення Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 5447 від 15 лютого 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та на бездіяльність державного виконавця під час виконання ухвали суду від 18.01.2018 року та зобов`язання відновити виконавче провадження ,-

в с т а н о в и в :

13 березня 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії посадової особи органу державної виконавчої служби посилаючись на те, що 30.01.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва постановлено про стягнення з Кредитної спілки "Флагман" на його користь 41 733,09 грн. та видано виконавчий лист № 1423/19582/2012 від 11.06.2013 року, який неодноразово пред`являвся до державної виконавчої служби.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2018 року, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 квітня 2018 року , скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задоволено частково. Скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2017 року (ВП № 50553047), винесену головним державним виконавцем Центрального районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на невиконання державним виконавцем вимог ухвали суду від 18 січня 2018 року, а саме взагалі неприйняття її до виконання та відмову відновити виконавче провадження, а також на бездіяльність державного виконавця, яка полягає у тому, що виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання - оскільки відсутнє підтвердження сплати авансового внеску.

Ухвалою від 18.03.2019 року скаргу прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року від Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1423/19582/2012, виданого 11.06.2013 року Центральним судом м. Миколаєва про стягнення з КС "Флагман" на користь ОСОБА_1 коштів.

27.06.2019 року старшим державним виконавцем Хмельницькою Ю.О. на адресу суду на виконання даної ухвали направлено копію повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, копію заяви про відкриття виконавчого провадження, копію виконавчого листа, даних стягувача та його реквізитів.

ОСОБА_1 надав заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Старший державний виконавець Хмельницька Ю.О. в судове засідання не з`явилась, не надала суду заперечення, про причини неявки суд не повідомила.

Від боржника Кредитної спілки "Флагман" заперечень не надійшло, представник до судового засідання не з`явився.

Судом постановлено про розгляд скарги у відсутності сторін, що відповідає вимогам статті 450 ЦПК України.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2013 року з КС «Флагман» на користь ОСОБА_1 стягнуто борг у розмірі 41 733,09 грн.

На виконання даного рішення 11 червня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №1423/19582/2012.

ОСОБА_1 тричі протягом чотирьох років звертався до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявами про відкриття виконавчого провадження.

Кожного разу державним виконавцем зазначеного відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документу без здійснення належного виконання виконавчого листа суду.

28 вересня 2017 року постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що боржник за адресою, зазначеною у виконавчому листі, відсутній, господарську діяльність не здійснює, а майно, на яке може бути звернуто стягнення, відсутнє.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу було задоволено частково: скасовано постанову головного державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувану від 28.09.2017 року у виконавчому провадженні № 50553047 та зобов`язано відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1423/19582/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 11 червня 2013 року.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року дана ухвала суду залишені без змін.

Стягувач подав заяву про відкриття виконавчого провадження, на якій містяться дані про її реєстрацію 15.02.2019 року за № 3209 Центральним відділом ДВС (згідно ксерокопії, наданої старшим державним виконавцем Хмельницькою Ю.О.). До заяви було додано оригінал виконавчого листа, копія паспорта та довідка.

15 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС Хмельницькою Ю.О. прийнято Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - на підставі п.8 ч.4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України , міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення ім`ям України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і осноположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинною на час вчинення державним виконавцем дій та прийняття рішень, що оскаржуються, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, які підлягали внесенню стягувачем на окремий небюджетний рахунок і використовувались виконавцем для організації та проведення виконавчих дій.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року

№ 2-р(II)/2019, справа № 3-368/2018(5259/18),визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами.

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що визначенням положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби, покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості.

Конституційний Суд України наголосив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеними положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалене це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

За змістом частини першої статті 129 Конституції України та частини першої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою частиною якого є доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог ст. 41 ЗУ "про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини Юрій Миколайович Іванов проти України державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи, так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Європейський Суд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що виходячи із гарантій, закріплених у статтях 55, 129,129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії старшого державного виконавця щодо повернення без виконання з мотивів несплати авансового внеску ОСОБА_1 щодо виконання виконавчого листа, не можуть вважатись правомірними, оскільки перешкоджають доступу стягувану до належного виконання судового рішення, а отже і доступу до правосуддя.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 688/1619/17-ц (провадження 61-24783 св18), постанові від 31.07.2019 року у справі 554/2155/17 ( провадження 61-27648св18).

Отже , вимоги скарги є таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень суб`єкт оскарження не надав матеріали виконавчого провадження, незважаючи на запит суду, не надав витягу з реєстру виконавчих дій-Системи виконавчого провадження, отже не спростував твердження заявника щодо бездіяльності своїх дій при виконанні ухвали суду про поновлення виконавчого провадження.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України , -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва під час виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2018 року справа №1423/19582/2012 щодо не поновлення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2013 року на підставі виконавчого листа № 1423/19582/2012, виданого 11.06.2013 року.

Скасувати рішення-повідомлення старшого державного виконавця Центрального ВДВС Хмельницької Ю.О. від 15 лютого 2019 року про повернення виконавчого документу - виконавчого листа № 1423/19582/2012, виданого Центрального районного суду м. Миколаєва 11.06.2013 року - стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати прийняти вказаний виконавчий лист до виконання без сплати авансового внеску.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлений 14 серпня 2019 року.

Суддя : Черенкова Н.П.