Справа № 357/5173/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Біла Церква в залі суду № 6 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на ч. 3 ст. 405 ЦК України, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 від 08.08.2000 року, він являється співвласником квартири АДРЕСА_2 . Співвласниками даної квартири також є його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 . В даній квартирі зареєстрована його колишня невістка ОСОБА_2 . В зв`язку з тим, що сімейне життя між її його сином та відповідачкою не склалося, в березня 2018 року вона пішла з квартири проживати до своїх батьків в с. Трушки Білоцерківського району Київської області, ніяких спроб по поверненню на житлову площу за місцем реєстрації не робила.

19.07.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судове засідання позивач та його представник адвокат Мельник Р.В. не з`явились. 23.08.2019 року представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, 23.08.2019 року звернулась до суду з заявою, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до наявного в матеріалах справи копії свідоцтва на право власності на житло квартира АДРЕСА_3 , дійсно належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

27.08.2005 року між ОСОБА_3 та відповідачем зареєстровано шлюб.

Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї від 18.04.2019 року № 1849, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою з 28.12.2005 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період з 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично не проживає за адресою реєстрації в АДРЕСА_5 , про що свідчать наявний в матеріалах справи акт, № 69 від 20.06.2018 року, що виданий КП БМР ЖЕК № 6.

Відповідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії НОМЕР_2 № 299533 ОСОБА_1 має першу групу інвалідності.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно рішення Білоцерківської міської ради від 18 лютого 2016 року № 81-07-VIII Про перейменування вулиць та інших поіменованих об`єктів м.Біла Церква» вулицю АДРЕСА_6 . АДРЕСА_7 на « АДРЕСА_8 Олександрійський».

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірному будинку, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач не надала доказів поважності причин відсутності у житловому приміщенні понад встановлений строк, при цьому позовні вимоги визнала в поновному обсязі, тому вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 379, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Судове рішення складене 23.08.2019 року.

Суддя:Б. І. Кошель