Справа № 133/135/19
Провадження № 22-ц/801/1243/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 рокуСправа № 133/135/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Копаничук С.Г.,

суддів: Войтка Ю.Б.,Денишенко Т.О.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року, ухвалене цим судом під головуванням Сороки Д.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Банк)звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 44133,49 грн. Вказав, що відповідач, шляхом підписання анкети -заяви про приєднання до Умов, правил та Тарифів публічного договору про надання банківських послуг АТ «Приватбанк», уклала з банком договір у вигляді послуги банківського карткового рахунку № б/н від 13.01.2012 року та отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про приєднання, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг », затвердженими наказом СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, викладеними на офіційному сайті ПриватБанку, складають Договір про надання банківських послуг, відповідно до п.п.2.1.1.2.3 , 2.1.1.2.4 та 1.1.3.2.3 якого, дала згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та зміну його і Тарифів за рішенням та ініціативою Банку, а у передбачених випадках - із повідомленням її про такі зміни та можливістю розірвання договору у випадку незгоди із ними. Як засвідчила своїм підписом у заяві ОСОБА_1 , вона була повністю поінформована із умовами укладеного договору та кредитування ,які були їй надані у письмовій формі. Відповідно до п.1.1.7.12 договору, останній діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, а якщо жодна сторона не поінформує другу сторону про його розірвання ,він автоматично пролонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.42 договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку Клієнта за даним договором , а за наявної на цей момент у Клієнта непогашеної заборгованості, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі і надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах договору у межах встановленого кредитного ліміту, а ОСОБА_1 порушила зобов`язання і не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення кредиту ,відсотків і інших витрат відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 30.09.2018 року існує заборгованість у розмірі 44133,49 грн., що складається із: 250,53 грн. - заборгованості за кредитом; 36561,87 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 4743,30 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована складова); 2077,79 грн. - штраф ( процентна складова).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.03.2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 6470,45 грн., що складається з 250,53 грн. - заборгованості за кредитом; 1476,62 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 4743,30 грн. - заборгованості за пенею та комісією. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а по справі постановити нове рішення, яким у задоволенні позову, в частині стягнення з неї заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованості за пенею та комісією ,відмовити. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують обставини справи, позовні вимоги не доведені доказами, не зазначено на підставі яких фінансових документів вона отримала кредит та в чому саме полягає не виконання нею умов кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн. Ціна позову в даній справі є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192100 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В той же час, відповідно до ч.4 зазначеної статті ,суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Згідно ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене рішення вказаним вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про приєднання до Умов, правил та Тарифів публічного договору про надання банківських послуг АТ «Приватбанк», уклала з банком зазначений договір та отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим ,станом на 30.09.2018 року утворилась заборгованість перед банком в розмірі 44133,49 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка належним чином грошове зобов`язання за укладеним договором не виконувала ,а тому вимоги банку про стягнення заборгованості станом на 30.09.2018 року в частині стягнення : 250,53 грн. заборгованості за кредитом; 1476,62 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 4743,30 грн. - заборгованості за пенею та комісією ,а всього в сумі 6470,45 грн. підлягають задоволенню .В частині стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. та процентної складової в сумі 2077,79 грн. ,враховуючи неможливість згідно п.2 ст.549 ЦК України про встановлення у договорі штрафів у вигляді твердої суми або в кратному відношенні до суми зобов`язання, у задоволенні позовних вимог відмовив.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального і процесуального права, невірним з`ясуванням обставин справи та неправильною оцінкою доказів, що привело до невірної підстави для відмови у позові.

Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлюючи обставини укладення ОСОБА_1 із Банком 13.01.2012 року договору про надання банківських послуг та оформлення платіжної карти з кредитним лімітом у розмірі 300 грн. на підстави Анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.01.2012 року, суд невірно оцінив докази та не звернув увагу на те, що Банк не надав доказів виникнення між ним і ОСОБА_1 кредитних правовідносин.

Суд, прийнявши як доказ обставин справи щодо наявності розміру заборгованості розрахунок заборгованості , не звернув уваги на те, що правильність його здійснення ,виникнення кредитних правовідносин, розміру відсотків за певним видом карткового рахунку не підтверджений іншими наданими Банком доказами ,не встановив , який саме вид банківських послуг у вигляді відкриття рахунку обрала у анкеті-заяві ОСОБА_1 , помилково задовольнив позов.

Разом із тим,як вбачається із заяви-анкети ОСОБА_1 від 13.01.2012 року, на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підписуючи її ОСОБА_1 обрала із перерахованих банківських послуг саме відкриття банківського рахунку «Дебетова особиста картка», що підтверджено зворотом тексту особистої заяви, а не платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до умов обслуговування та тарифів якої Банк заявляв позовні вимоги до відповідача.

Разом із тим, дебетова карта - це банківська платіжна карта, що використовується для оплати товарів і послуг ,отримання готівки в банкоматах ,що дозволяє розпоряджатися власними коштами в межах доступного залишку їх на депозитному рахунку, до якого вона прив`язана і на основі якого вона емітована ,тобто її функція - в заміні паперових грошей в обігу и здійсненні безготівкових платежів власними коштами. Різновидами дебетової картки є зарплатна, студентська та пенсійна картки.

В той час як кредитна карта - банківська платіжна карта, призначена для здійснення операцій , розрахунки по яких здійснюються виключно за рахунок грошових коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту у відповідності з умовами кредитного договору.

Правовідносини зі вкладів регулюються іншими нормами ЦК України ,що регулюють банківський вклад (§3 Глави 71 ЦК) на відміну від кредитних правовідносин ,що регулюються (§2 Глави 71 ЦК)

Надаючи заяву про розгляд справи в порядку спрощеного провадження Банк на підтвердження обставин, що обгрунтовують позовні вимоги за даним договором , позивач не надав доказів щодо відкриття ОСОБА_1 такого дебетового карткового , як кредитного. Відсутні у справі на підтвердження своїх вимог докази дати відкриття банківського карткового рахунку ,дати видачі відповідачці картки та строк її дії ,а також первинні документи - виписка із особового рахунку ОСОБА_1 , яким підтверджувались би обставини дати та розміру отриманого кредиту, коштів внесених на його погашення та дані розрахунку , здійсненого на обгрунтування розміру позовних вимог.

Суд на зазначене уваги не звернув, в порушення ст.ст.12,89 ЦПК не оцінив докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності ,а тому висновок суду здійснено на недоведених обставинах справи.

Враховуючи, що позивачем не надані докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, відсутні підстави стверджувати, що у відповідача виникли будь-які кредитні зобов`язання за заявою - анкетою від 13.01.2012 року про відкриття банківського рахунку «Дебетова особиста картка».

За таких обставин та відсутності первинних документів виникають сумніви в достовірності і інших наданих позивачем доказів, зокрема, розрахунку заборгованості.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, якими обґрунтовуються доводи і заперечення сторін.

Таким чином, в підтвердження обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, останній не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження правових підстав виникнення кредитних відносин, виникнення зобов`язань за ними у відповідача у зазначеному позивачем розмірі та порушення своїх прав.

Відтак, за наданого позивачем об`єму доказів , висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову не відповідає вимогам закону і у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з підстав недоведеності.

За таких обставин колегія суддів вважає доводи скарги про те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову без належного з`ясування судом обставин справи та перевірки їх доказами, є частково підставними, а рішення суду, відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення - про відмову АТ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх недоведенністю.

У відповідності з ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У той же час , ч.1 цієї статті вказує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено , судові витрати залишаються за позивачем .

Керуючись ст. ст. 374,376,382,384 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Денишенко Т.О.

Войтко Ю.Б.