провадження № 22-ц/824/9570/2019 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору позики виконаним та стягнення помилково переданих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Усерпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати припиненим договір позики, який укладений 16 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_2 , у зв`язку з виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за даним договором; стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 41 362 грн., які позивачем помилково передані за даним договоромта судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 серпня 2013 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як позичальниками, та ОСОБА_2 , як позикодавцем, укладено договір позики грошей на суму 458 704 грн. зі строком повернення не пізніше 16 листопада 2019 року. Позивач зазначає, що на початку 2016 року, перераховуючи суму виплачених відповідачу коштів, виявив, що їх сума становить 500 066 грн. Позивач зазначає, що кошти у розмірі 41 362 грн. були помилково передані відповідачу. Причиною цього стало випадкове неврахування частини розписок.У зв`язку з повним виконанням зобов`язань за договором позики у липні 2016 року позивач письмово звернувся до відповідача з проханням надати всі необхідні документи для зняття обтяження за договором іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання грошового зобов`язання. Однак, відповідач проігнорував прохання позивача.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд неправильно встановив предмет доказування у справі, обмежившись лише поверхневим аналізом відповідності форми розписки та залишивши поза увагою правову природу останньої, на якій дійсно наполягав позивач. У рішенні суд посилається на призначення платежу, однак, не аналізує правову природу розписок та коштів в межах останніх. Отримання коштів відповідачем у розмірі 500 066 грн. підтверджується копіями розписок. Суд не врахував, що надані розписки засвідчують факт передачі коштів від боржника до кредитора в період, коли діяв лише договір позики від 16 серпня 2013 року і будь-яких інших зобов`язань між позивачем та відповідачем в наведений період не існувало. Договір від 10 листопада 2011 року переуступки паю, на який посилався відповідач, в ОК ЖБК «Бриг-С» на квартиру з поетапною оплатою є виконаним зобов`язанням. Розписки надавав відповідач, засвідчуючи факт повернення коштів, зазначаючи реквізити платіжки на власний розсуд, що є маніпуляцією з його сторони. Згадані маніпуляції відповідача є системними, останній є відповідачем по аналогічних судових процесах. В розписках відповідач зазначав суму, яку він отримав від позивача, при цьому не зазначаючи договір, в межах якого отримані ці кошти, суду залишалось лише оцінити діючий договір та причинно-наслідковий зв`язок розписок з такими договором. Посилаючись на договір від 10 листопада 2011 року переуступки паю суд не взяв до уваги факт оплати по договору переуступки паю; розписку від 16 серпня 2013 року, якою оплачено залишок 369 905 грн. 84 коп.; факт повного погашення заборгованості по договору від 10 листопада 2011 року переуступки паю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що кожна розписка містить призначення платежу «за квартиру АДРЕСА_1 » з розбивкою суми платежу як оплата паю, що відповідає змісту договору переуступки паю від 10 листопада 2011 року. Жодна розписка не містить призначення платежу як часткове або повне повернення грошових коштів за договором позики. Договір позики на даний час не виконаний.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, за умовами якого позичальники отримали від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 458 704 гривні 00 копійок. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, що не заперечується позивачем, третьою особою та представником відповідача (п.1).

Згідно умов договору строк повернення позики - не пізніше шістнадцятого листопада 2019 року (п.2).

Відповідно до п. 3 Договору позичальники вправі повернути повну суму позики, а Позикодавець зобов`язується прийняти повернуті грошові кошти і раніше визначеного у пункті 2 цього договору кінцевого терміну (а.с.37, Т.1).

На забезпечення виконання вищевказаного договору 16 серпня 2013 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макухою О.О. за реєстром № 1555, згідно якого іпотекодавцями передано іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 (а.с.37, Т.1).

У матеріалах справи містяться розписки ОСОБА_2 від 20 серпня 2013 року, 11 вересня 2013 року, 11 жовтня 2013 року, 13 листопада 2013 року, 13 грудня 2013 року, 13 січня 2014 року, 14 лютого 2013 року, 13 березня 2014 року, 15 квітня 2014 року, 13 травня 2014 року, 13 червня 2014 року, 14 липня 2014 року, 18 серпня 2014 року, 18 вересня 2014 року, 21 жовтня 2014 року, 19 листопада 2014 року, 18 грудня 2014 року, 20 січня 2015 року, 18 лютого 2015 року, 19 березня 2015 року, 28 квітня 2015 року, 25 червня 2015 року, 21 липня 2015 року, 16 вересня 2015 року, 09 листопада 2015 року, 16 грудня 2015 року, 28 січня 2016 року, 10 лютого 2016 року, 09 березня 2016 року (а.с.6-36, Т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що сплачені ним відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 500 066 грн. сплачені в рахунок дострокового виконання позичальниками зобов`язань по договору позики грошей від 16 серпня 2013 року. Жодна розписка (31 розписка) не містить призначення платежу як часткове або повне повернення грошових коштів саме за договором позики грошей від 16 серпня 2013 року.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає про те, що ним та ОСОБА_3 передано ОСОБА_2 500 066 грн. на виконання умов договору позики, тобто договір виконано у повному обсязі. Разом з тим, позивач помилково передав відповідачу грошові кошти у розмірі 41 362 грн. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив визнати припиненим договір позики у зв`язку з його виконанням та стягнути з відповідача помилково передані кошти.

За таких обставин, позивач повинен довести передачу ним коштів саме на виконання умов договору позики від 13 серпня 2013 року.

На підтвердження позовних вимог позивач надав розписки, в яких зазначено, що кошти передавалися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в оплату за квартиру АДРЕСА_1 .

Тобто, надані суду розписки не підтверджують виконання позивачем умов договору позики від 16 серпня 2013 року. Посилання позивача на відсутність між сторонами інших зобов`язань у період дії позики не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це є лише твердженням позивача, який зацікавлений у результаті розгляду справи.

Обов`язок довести погашення боргу за договором позики лежить на позивачеві, як позичальнику. Під час повернення коштів на виконання умов договору позики ОСОБА_1 не був позбавлений права вимагати від позикодавця розписок зі змістом, який би вказував на сплату ним коштів саме за договором позики.

У зв`язку з цим, посилання позивача на маніпуляцію відповідача з розписками не можуть бути прийняті до уваги.

У разі врахування судом наданих розписок, які не містять інформації щодо предмету доказування, матиме місце припущення, а висновки суду, як і доказування, не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Оскаржуючи рішення суду, позивач вказує на те, що суд не взяв до уваги факт оплати по договору переуступки паю; розписку від 16 серпня 2013 року, якою оплачено залишок 369 905 грн. 84 коп.; факт повного погашення заборгованості по договору від 10 листопада 2011 року переуступки паю.

Однак, позивач не надав доказів на спростування інформації, яка міститься у розписках відповідача, а саме, що кошти були сплачені ним не за квартиру, як зазначено в розписках, а за договором позики від 16 серпня 2013 року.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, доводами апеляційної скарги не спростовуються, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.