ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський районний відділ у м. Дніпрі Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці з одним з батьків, ОСОБА_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 лютого 2005 року (повторно), вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області України. З моменту народження і до 1995 року, будучи неповнолітньою, заявниця постійно проживала з батьками в селі Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області, Україна. Відповідно до свідоцтва про смерть від 04 липня 2017 роки (повторного), ОСОБА_3 (мати заявника) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті с.Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області Україна. Відповідно до свідоцтва про смерть від 04 липня 2017 року (повторного), ОСОБА_2 (батько заявника) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті с.Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області Україна. Після смерті батьків заявниця в 1995 році спільно з родичами матері (сестрою матері) переїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію, республіка Саха (Якутія), м. Нерюнгрі, де в 1998 році набула громадянство РФ. З 2003 року заявник знову переїхала на проживання в Україну і постійно проживає в м. Дніпро. Для встановлення належності до громадянства України, заявник звернулася з письмовою заявою до Шевченківського РВ в м. Дніпро ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, та 06.02.2018 року отримала відповідь за № 635, де зазначено, що заявнику необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або юридичного факту про проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не надала належних доказів на підтвердження того, що станом на 24.08.1991 року вона проживала на території України. Крім того, суд першої інстанції вказав, що заявницею також не надано доказів звернення її із зобов`язанням припинити іноземне громадянство - громадянство Російської Федерації, а тому заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження своїх вимог вона надала: Витяг з будинкової книги, де вказана інформація, що її батько був зареєстрований в селі Великоплоске Одеської області та знятий з реєстрації 25 листопада 1993 року у зв`язку зі смертю; довідку від 08 червня 2017 року сільської ради про те, що її батьки дійсно були зареєстровані та проживали в селі Великоплоске Одеської області. Крім того, апелянт зазначає, що в своїй заяві вона просила лише встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, тоді як питання про реєстрацію громадянином України вона не ставила.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вона не надала належних доказів на підтвердження того, що станом на 24.08.1991 року проживала на території України, та доказів звернення її із зобов`язанням припинити іноземне громадянство - громадянство Російської Федерації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області держава Україна.

З копії паспорта Російської Федерації, виданого 30.12.2003 року ГОМ - 1 Нерюнгринського ГУВС Республіки Саха (Якутія) № НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка була матір`ю заявниці.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 батько заявниці.

Згідно довідки Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 08.06.2017 року № 0980, ОСОБА_1 є уродженкою с. Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області та проживала на території села до 1995 року.

З відповіді Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України від 06.02.2018 року № 1211/635 вбачається, що за відсутності відмітки у паспорті громадянина колишнього СРСР про прописку, факт постійного проживання може бути встановлений лише судом.

Відповідно до довідки голови квартального комету № 56, ОСОБА_1 , 1982 року народження, з 2008 року мешкає за адресою АДРЕСА_2 , без реєстрації.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Генерального консульства РФ у Харкові з питання роз`яснення процедури виходу з громадянства Російської Федерації.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ, Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006).

Законом України «Про громадянство України» передбачені питання належності до громадянства України (ст. 3 Закону), а також набуття громадянства України як один з видів належності (ст.ст.6-15 Закону).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до п.2 ст.6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається, зокрема за територіальним походженням.

Згідно ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства.

Тобто, для встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року для заявника має юридичне значення, однак, заявником не надано належних і допустимих доказів того, що вона є особою, яка: 1) постійно проживала на момент 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України"; 2) була іноземцем, яка подала зобов`язання припинити іноземне громадянство; 3) була особою без громадянства, яка подала заяву про набуття громадянства України; 4) була громадянином держави, законодавство якої передбачає автоматичне припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Оцінивши, надані заявником докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони не доводять з абсолютною переконливістю факт її проживання на момент 24 серпня 1991 року на території України.

Так, долучені заявником до матеріалів справи: копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09.02.2005 року, згідно якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася у с. Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області Україна, довідка Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 08.06.2017 року № 0980, згідно якої ОСОБА_1 є уродженкою с. Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області та проживала на території села до 1995 року, самі по собі, не можуть доводити факт щодо події, яка мала місце 24.08.1991 року, так як не містять інформації про час проживання заявника на території України, а також відомості про правові підстави її проживання.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 не надала суду належних доказів на підтвердження того, що станом на 24.08.1991 року вона проживала на території України, та доказів звернення її із зобов`язанням припинити іноземне громадянство - громадянство Російської Федерації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта в скарзі про те, що на підтвердження своїх вимог вона надала: Витяг з будинкової книги, де вказана інформація, що її батько був зареєстрований в селі Великоплоске Одеської області та знятий з реєстрації 25 листопада 1993 року у зв`язку зі смертю; довідку від 08 червня 2017 року сільської ради про те, що її батьки дійсно були зареєстровані та проживали в селі Великоплоске Одеської області, а також те, що в своїй заяві вона просила лише встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, тоді як питання про реєстрацію громадянином України вона не ставила, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення оскільки судом першої інстанції на вказані доводи заявниці були надані чіткі на обґрунтовані відповіді, які відповідають нормам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції було дотримано вимоги норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко