Справа № 464/846/19 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/944/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

18.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яку обґрунтовувала тим, що з 22.09.2012 вона та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Подружнє життя у них не склалось з огляду на те, що чоловік систематично вживає алкогольні напої та веде аморальний спосіб життя. Вперше домашнє насильство щодо неї ОСОБА_2 вчинив ще в 2017 році. Однак, до правоохоронних органів вона не зверталася, оскільки намагалася зберегти сім`ю. В подальшому ОСОБА_2 неодноразово принижував її та вказував їй на те, що вона без його допомоги не здатна матеріально забезпечити ні себе, ні сина. Такі дії відповідача часто супроводжувались фізичним насильством, тривають з початку 2017 року, мають систематичний та наростаючий характер. Свідком усіх вказаних дій відповідача була їхня малолітня дитина, і це негативно впливало на психічний стан дитини. 16 лютого 2019 року о 05 год. 00 хв., повернувшись додому, перебуваючи в нетверезому стані відповідач із криками та скандалами розбудив її та малолітню дитину. В подальшому, він принижував її честь і гідність нецензурними висловлюваннями, вимагав «розстелити ліжко, покласти спати, тощо». Коли вона відмовилась виконувати таку принизливу роль, ОСОБА_2 почав викручувати їй руки, наносити удари в шию та тулуб, обзиваючи при цьому нецензурними словами, душити та виганяти з квартири разом із сином. Дитина намагалась відтягнути відповідача від неї, однак він на дії дитини не зважав і надалі продовжував її бити та обзивати. Внаслідок таких умисних дій вона отримала травми у вигляді забою м`яких тканин верхніх кінцівок та шиї, забійне садно передпліччя, забій грудної клітки, що підтверджується Випискою - епікризом із медичної картки стаціонарного хворого, яка видана 16.02.2019 року Комунальним некомерційним підприємством «8-А міська клінічна лікарня м. Львова». З приводу зазначених дій вона зверталась із відповідною заявою до Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області, що підтверджується талоном-повідомленням № 33 від 16.02.2019 року. У зв`язку з фізичним та психологічним насильством по відношенню до неї, просила винести обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , яким заборонити йому протягом шести місяців перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею; обмежити його спілкування з сином шляхом заборони на побачення без її присутності чи працівників органу опіки та піклування; заборонити йому наближатися на менше ніж на 300 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування - проживання родича (баби по материнській лінії); заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити йому вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні заяви ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що насильства по відношенню до неї з боку ОСОБА_2 не було не відповідає поясненням сторін та свідків, а також матеріалам справи, які підтверджують факт її звернення до правоохоронних органів та лікувальних закладів після отриманих від ОСОБА_2 побоїв. Звертає увагу суду на те, що обмежувальний припис не є покаранням чи іншою мірою відповідальності, а лише засобом обмеження ОСОБА_2 з метою забезпечити безпеку її життю та здоров`ю. Зазначає, що сама вірогідність ризику для життя та здоров`я постраждалої особи є достатньою підставою для винесення обмежувального припису, що відповідає практиці Європейського Суду з прав людини. Вважає, що, при постановленні оскаржуваного рішення, судом не враховано інтереси її спільного з ОСОБА_2 сина - ОСОБА_3 , який у розмові з психологом розповідав, що «батько бив маму, а він намагався її захистити». Зазначене підтверджується Випискою, виданою 26 лютого 2019 року лікарем-психологом Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер» ОСОБА_4 . Звертає увагу суду на те, що насильницькі дії ОСОБА_2 щодо неї та їхньої спільної дитини мають систематичний та стійкий характер. Проявляючи домашнє насильство, ОСОБА_2 не зважає ні на загальноприйняті норми співжиття, ні на вік та стан здоров`я дитини, чи на його фізіологічні потреби, зокрема сон. Зазначає, що насильницькі дії носять цинічний та аморальний характер, виявляються у її систематичному психологічному приниженні, створенні неможливих умов для спільного проживання. Вважає, що при цьому ОСОБА_2 не відчуває докорів сумління, не намагається у будь-який спосіб виправити наслідки своєї неправомірної поведінки.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити, видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з ОСОБА_3 шляхом заборони на побачення без присутності матері ОСОБА_1 чи працівників органу опіки та піклування, заборонити ОСОБА_2 наближатися на менше ніж 300 метрів до місця проживання (перебування) ( АДРЕСА_2 роботи ( АДРЕСА_3 ), інших місць частого відвідування проживання родича (баби по материнській лінії) (Львівська АДРЕСА_4 ) ОСОБА_1 , заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

17.04.2019 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначено, що заявником не надано доказів того, що заінтересована особа чинить домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2019 року - без змін.

У засіданні колегії суддів Гевака І.Ю. та його представник ОСОБА_5 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник Яцуляк Т ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.09.2012 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у подружжя народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 220.

Згідно виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 648 від 16.02.2019 року, ОСОБА_1 16.02.2019 року о 10.05 год. зверталась у «8-А міську клінічну лікарню м. Львова» та їй встановлено діагноз: забій м`яких тканин верхніх кінцівок та шиї, забійне садно волярної поверхні н/з лівого передпліччя; забій м`яких тканин грудної клітки. Рекомендації: спостереження в сімейного лікаря з 18.02.2019 року.

Згідно Талону-повідомлення № 33 від 16.02.2019 Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області заяву прийнято УПП у Львівській області ст. сержант Гедз Ю. ОСОБА_7 , реєстр № 2719 за ЄО.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 16.02.2019 року о 06:00 год. невідома особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису районний суд виходив з того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_1 16.02.2019 року, вчинені саме заінтересованою особою ОСОБА_2 Сам факт звернення ОСОБА_1 в поліцію із заявою про застосування міри впливу на ОСОБА_2 не свідчить про вчинення домашнього насильства заінтересованою особою, оскільки суду не надано постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю. Крім того, доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не надано заявником і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав вважати, що наявні ризики настання насильства у майбутньому у разі не застосування відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 обмежувального припису.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.09.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.