Справа № 180/774/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання Назаренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ спадкового майна в окреме постійне користування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ спадкового майна в окреме постійне користування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2018 року він та відповідач є власниками кожен по Ѕ частки спадкового майна, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 : АДРЕСА_2 , літня АДРЕСА_3 , сарай, вбиральня, літній душ та АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 Домоволодіння АДРЕСА_5 згідно даних технічного паспорту від 24.03.1980 складається з житлового будинку, позначеного під літерою «А» загальною площею 61,6 кв.м. житлової площі 34,1 кв. м., літньої кухні, позначеної під літерою «Б» площею 30,0 кв.м., погріба, позначеного під літерою «В» площею 1,94 кв.м., сараю, позначеного під літерою «Д» площею 5,57 кв.м., вбиральні, позначеної під літерою «Г», літнього душу, позначеного під літерою «Ж», гаражу, позначеного під літерою «Е» площею 23,40 кв.м., городу площею 0,0230 га. За період з серпня 2018 року між ним та відповідачкою не досягнуто можливості про продаж майна або окреме користування цим майном. 06.02.2019 на адресу відповідача позивач надіслав пропозицію щодо укладення угоди про порядок користування спільним майном. Дану пропозицію просив розглянути до 15.02.2019 року. На пропозицію відповіді не отримав. На теперішній час між ним і відповідачкою не досягнуто домовленості про продаж спільного майна або про порядок користування даним майном. А тому він звернувся до суду і просить суд встановити порядок користування спільним майном, а саме домоволодінням та винести рішення, яким виділити в окреме постійне користування йому, ОСОБА_1 Ѕ частини із майна, що є у спільній частковій власності з домоволодіння по АДРЕСА_5 : літню кухню, позначену під літерою «Б» площею 30,0 кв.м., гараж, позначений під літерою «Е» площею 23,40 кв.м., вбиральню, позначену під літерою «Г», літній душ, позначений під літерою «Ж», із земельною ділянкою для їх обслуговування площею 121 кв.м., Ѕ частки городу площею 0,0165 га., яка прилегла до літньої кухні, гаража, літнього душа.

06 серпня 2019 року позивач уточнив позовні вимоги, просить суд виділити в окреме постійне користування йому, ОСОБА_1 Ѕ частини із майна, що є у спільній частковій власності з домоволодіння по АДРЕСА_5 : літньої кухні, позначеної під літерою «Б» площею 30,0 кв.м., гаражу, позначеного під літерою «Е» площею 23,40 кв.м., вбиральні, позначеної під літерою «Г», літнього душу, позначеного під літерою «Ж» із земельною ділянкою для їх обслуговування площею 121 кв.м.

Також позивач просить виділити ОСОБА_2 в окреме постійне користування будинок та споруди, які розташовані по АДРЕСА_5 : житловий будинок, позначений під літерою «А» загальною площею 61,6 кв.м. житловою площею 34,1 кв. м., погріб, позначений під літерою «В» площею 1,94 кв.м., сарай, позначений під літерою «Д» площею 5,57 кв.м., із земельною ділянкою для їх обслуговування площею 122 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є власниками кожен в розмірі 1/2 частки нерухомого спільного майна: домоволодіння АДРЕСА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7,9).

Домоволодіння АДРЕСА_5 згідно даних технічного паспорту від 24.03.1980 складається з житлового будинку, позначеного під літерою «А» загальною площею 61,6 кв.м. житлової площі 34,1 кв. м., літньої кухні, позначеної під літерою «Б» площею 30,0 кв.м., погріба, позначеного під літерою «В» площею 1,94 кв.м., сараю, позначеного під літерою «Д» площею 5,57 кв.м., вбиральні, позначеної під літерою «Г», літнього душу, позначеного під літерою «Ж», гаражу, позначеного під літерою «Е» площею 23,40 кв.м., городу площею 0,0230 га. (а.с.10-12).

06.02.2019 року на адресу співвласника домоволодіння АДРЕСА_5 ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 надіслав пропозицію щодо укладення угоди про користування спільним спадковим майном (а.с.16).

У досудовому порядку вирішити питання щодо виділу в натурі частки позивача з нерухомого спільного майна не вдалося, так як співвласниця ОСОБА_2 не підтвердила свого наміру щодо укладення та нотаріального посвідчення угоди.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно положень статей 319,321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи зі змісту положень ст.358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися, відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловивши її в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

В силу ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст. 319 ГК Украины всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення права.

Виходячи з наведених положень закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру.

Оцінюючи запропонований позивачем варіант визначення порядку користування спільним майном, суд вважає його прийнятним, оскільки він не містить невигідних для будь-кого із співвласників умов через те, що житловий будинок з погребом і сараєм він пропонує виділити у користування відповідачу, а сабі просить залишити у користування літню кухню, гараж, вбиральню і душ.

Встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, тому за умови прийняття цього порядку користування право відповідача на рівність частки в праві спільної часткової власності жодним чином не буде обмежено.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України в справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року, відповідно до якої, виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності , тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольованими і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Відмова ж в задоволенні позову лише з міркувань незначної, в бік відповідача, невідповідності площі, що виділяється у користування, прирекла б сторони на неможливість реалізації передбаченого законом права на визначення порядку користування спільним майном і позбавила б захисту права лише з формальних міркувань, оскільки виділення в користування приміщень з тотожною площею в багатьох випадках є майже неможливим.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто такий, що відповідає змісту порушеного права і має своїм наслідком його відновлення.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Згіднозі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ спадкового майна в окреме постійне користування - задовольнити.

Встановити порядок користування спільною власністю - домоволодіннм АДРЕСА_5 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та виділити в окреме постійне користування ОСОБА_1 : літню кухню, що позначена на плані під літерою «Б» площею 30,0 кв.м., гараж, що позначений на плані під літерою «Е» площею 23,4 кв.м., вбиральню, що позначена на плані під літерою «Г», літній душ, що позначений на плані під літерою «Ж», із земельною ділянкою для їх обслуговування площею 121 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 в окреме постійне користування: житловий будинок, що позначений на плані під літерою «А» загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., погріб, що позначений на плані під літерою «В» площею 1,94 кв.м., сарай, що позначений на плані під літерою «Д» площею 5,57 кв.м., із земельною ділянкою для їх обслуговування площею 122 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя С.І. Хомченко