Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 357/6664/14-ц

провадження № 61-33341св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Головне управління юстиції в Київській області, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року в складі судді Кошель Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року в складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року, ухваленому в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції в Київській області, ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкування, у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що після ухвалення рішення суду та набрання ним законної сили, а саме 04 жовтня 2016 року їй стали відомі обставини, які мають істотне значення для розгляду цієї справи, проте які не були і не могли бути відомі їй під час розгляду справи, а саме за її зверненням Головне територіальне управління юстиції у Київській області своїм листом від 29 вересня 2016 року № 2566-4-1/4 повідомлено про проведення перевірки, за результатами якої встановлено недотримання приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О. Л. вимог підпункту 2.1 пункту 2 Глави 3 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Крім того, їй стало відомо, що у справах приватного нотаріуса до примірника заповіту спадкодавця ОСОБА_4 долучено власноруч складену ним заяву, в якій зазначено, що він заповідає належне йому нерухоме майно своїм дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 бере на себе відповідальність довічного утримання і догляду заповідача, він заповідає ОСОБА_2 жилий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,78 га, а земельну ділянку площею 3,58 га він заповідає ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах кожному, про що ставить свій підпис.

ОСОБА_1 зазначає, що про існування такої заяви ОСОБА_4 під час слухання справи їй не було відомо, оскільки нотаріус ОСОБА_5 в суді стверджувала, що заповіт ОСОБА_4 складався виключно з його слів.

Зазначені вище обставини заявник вважала нововиявленими, а тому просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення про задоволення поданого нею позову в повному обсязі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд пе6ршої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилалася заявниця не є істотними для справи обставинами, а тому відсутні підстави для перегляду судового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що факт існування заяви померлого ОСОБА_4 щодо його волевиявлення з приводу розпорядження майном на випадок його смерті, яка містить певні відомості, що не зазначені у заповіті ОСОБА_1 , посвідченому 15 липня 2013 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О. Л., не є предметом судового дослідження в межах позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування в вищезазначеній цивільній справі, оскільки суд в силу статті 11 ЦПК України зобов`язаний розглядати цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, а тому обставини, на які посилається ОСОБА_1 , на думку суду не є істотними для справи обставинами.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди під час розгляду її заяви не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в результаті чого дійшли помилково висновку про відсутність підстав для перегляду судового рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

11 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час їх постановлення) щодо законності та обґрунтованості.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її та відповідачки батько ОСОБА_4 .

Враховуючи, що останній був важко хворий та потребував стороннього догляду, то вона з відповідачкою надавали йому належну допомогу, проте з липня 2013 року ОСОБА_2 вирішила одноособово доглядати за хворим батьком, внаслідок чого через її формальний безвідповідальний підхід до організації лікування погіршився стан його здоров`я. Крім того, зазначала, що відповідачка не дозволяла їй спілкуватися з батьком та спонукала його змінити умови заповіту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачка не надала достатніх та допустимих доказів ухилення відповідачки від надання допомоги хворобу батькові, а також спонукання останнього змінити заповіт.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд вказаного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилалася на те, що 04 жовтня 2016 року їй стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути відомі їй під час розгляду вказаної справи, а саме що до примірника заповіту спадкодавця ОСОБА_4 долучено власноруч складену ним заяву, в якій зазначено, що він заповідає належне йому нерухоме майно своїм дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 бере на себе відповідальність довічного утримання і догляду заповідача, він заповідає ОСОБА_2 жилий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,78 га, а земельну ділянку площею 3,58 га він заповідає ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах кожному, про що ставить свій підпис.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що про існування такої заяви під час розгляду справи їй не було відомо, оскільки нотаріус ОСОБА_5 в суді стверджувала, що заповіт ОСОБА_4 складався виключно з його слів.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал, підставами для перегляду рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України року.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли та змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що факт існування заяви померлого ОСОБА_4 щодо його волевиявлення з приводу розпорядження майном на випадок його смерті, яка містить певні відомості, що не зазначені у заповіті ОСОБА_1 , посвідченому 15 липня 2013 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О.Л., не було предметом судового дослідження в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, а тому обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська