Провадження №2/359/281/2019
Справа №359/1761/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Зубенко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 лютого 2016 року передав в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 60000 доларів США, які остання зобов`язалась повернути до 30 травня 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_2 надала власноручно написану розписку від 17 лютого 2016 року. Позивач звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути грошові кошти, проте вона ухиляється від повернення грошових коштів. Тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики у розмірі 60000 доларів США, що еквівалентно 1565634 гривень.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позов підтримали та просили суд задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Натомість її представник ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково, мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 повернула позивачу частину грошових коштів, отриманих в борг за розпискою від 17 лютого 2016 року.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 лютого 2016 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 60000 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_2 зобов`язалася повернути грошові кошти до 30 травня 2016 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки про отримання грошових коштів від 17 лютого 2016 року (а.с.8).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 17 лютого 2016 року був укладений договір позики

Встановлено, що у строк, визначений договором позики ОСОБА_2 не повернула грошові кошти.

За змістом ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Разом з цим, борговий документ, тобто розписка ОСОБА_2 від 17 лютого 2016 року знаходиться у володінні позивача.

Зважаючи на це, в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконала свої зобов`язання за договором позики та повернула грошові кошти.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Так, станом на 12 березня 2018 року, тобто на день пред`явлення позову до суду, 60000 доларів США еквівалентно 1565634 гривень (60000 ? 26,0939).

Тому з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути борг у розмірі 1565634 гривень.

До вищевказаного висновку суд приходить також виходячи з необґрунтованості доводів представника відповідача ОСОБА_4 з приводу того, що відповідач не визнає позов, оскільки розписка була написана нею внаслідок погроз, психологічного тиску та психологічних маніпуляцій, та всупереч її волі.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З метою підтвердження чи спростування твердження представника відповідача про відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на складання боргової розписки ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2018 року було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.45-47) на вирішення якої постановлено наступні питання: чи виконано рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 17 лютого 2016 року, виданої ОСОБА_1 у незвичайних умовах або незвичайному стані особи, що його виконала, під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)? Чи перебувала ОСОБА_2 на момент складання розписки від її імені від 17 лютого 2016 року та підпису у незвичайному стані внаслідок незаконного впливу, погроз, примусу, обману, психологічного тиску? Чи виконано рукописний текст розписки та підпис від імені ОСОБА_2 17 лютого 2016 року під диктовку іншої особи? Проведення судової експертизи доручено судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Незважаючи на це, матеріали цивільної справи були повернуті до суду з повідомленням про неможливість надання висновку експерта судово-лінгвістичної (авторознавчої) експертизи №14533/18-39 від 01 жовтня 2018 року (а.с.73-74).

Судовим експертом Кириленко С.С. двічі направлялись як сторонам по справі, так і суду клопотання про необхідність надання вільних зразків писемного мовлення та експериментальні зразки писемного мовлення (а.с.53-55,58-60).

Незважаючи на це, вказані зразки писемного мовлення не були надані відповідачем, а також не здійснено оплату вартості судової експертизи.

За змістом ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Вказані дії відповідача суд розцінює як ухилення від проведення експертизи, а твердження представника відповідача щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_2 на складення та підписання розписки від 17 лютого 2016 року не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, як таке ,що не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім цього, до матеріалів цивільної справи за клопотання представника позивача був приєднаний висновок судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №17-3/3 від 10 травня 2019 року (а.с.123-138). За змістом якого в рамках кримінального провадження №0005602, внесеного до ЄРДР 22 квітня 2017 року, за заявою ОСОБА_1 про заволодіння ОСОБА_2 грошовими коштами в особливо великих розмірах шляхом шахрайства за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої зокрема поставлено питання: чи виконаний ОСОБА_2 підпис від її імені у графі «17.02.2016 р. ОСОБА_2 » у розписці ОСОБА_2 від 17 лютого 2016 року на 1 арк.? За результатом проведення експертизи було встановлено, що рукописний текст у розписці від 17 лютого 2016 року виконаний однією особою - ОСОБА_2 (а.с.14, 138).

Інші доводи представника відповідача ОСОБА_4 стосовно того, що ОСОБА_2 частково повернула борг за договором позики від 17 лютого 2016 року суд також вважає необґрунтованими. Оскільки, будь-яких належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження цієї обставини надано не було.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 8810 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений. З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 8810 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1048,ч.1 ст.1049 ЦК України, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , суму боргу за договором позики від 17.02.2016 року в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США, що станом на 12.03.2018 року становить 1 565 634 (один мільйон п`ятсот шістдесят п`ять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , витрати зі сплати судового збору розмірі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , І.н. НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , І.н. НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 09 вересня 2019 року.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський