КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9564/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційні скарги Кшемінської Юлії Іванівни , яка діє від імені та в інтересах Головного управління Національної поліції в Київській області, та Козоріз Ірини Володимирівни , яка діє від імені та в інтересах Державної казначейської служби України, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Білоцерківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Білоцерківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування. Зазначила, що вона понад десять років перебувала під слідством, в ході якого до неї застосовувались запобіжні заходи у виді тримання під вартою - 3 місяці, підписка про невиїзд та здійснювались інші слідчі дії. Випадково в квітні 2017 року вона дізналась, що у 2012 році кримінальні провадження щодо неї закриті за відсутністю складу злочину. За час перебування під слідством вона втратила душевний спокій, нервувала, мала постійний дискомфорт, порушила звичайний для неї уклад життя та нормальні життєві зв`язки. Все це спричинило їй моральну шкоду, яка оцінена експертом в 360 мінімальних заробітних плат. ОСОБА_3 просила стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства в розмірі 1 502 280 грн. та витрати за проведення судової психологічної експертизи в сумі 6 435 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби Україниза рахунок державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства в розмірі 1 502 280 грн. та витрати за проведення судової психологічної експертизи в розмірі 6 435 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Головного управління Національної поліції в Київській області та представник Державної казначейської служби України подали апеляційні скарги.

Представник Головного управління Національної поліції в Київській області в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 . Зазначає, що Головне управління Національної поліції в Київській області було утворене відповідно до Закону України «Про національну поліцію», який набрав чинності 07 листопада 2015 року. Події, які були визначені підставою позову, мали місце до 2013 року, коли існувало Головне управління МВС України. Головне управління Національної поліції в Київській області є новим органом, а не правонаступником Головного управління МВС України, а тому не є належним відповідачем в справі за позовом ОСОБА_3 . Крім цього, матеріалах справи не містять рішення про визнання неправомірними дій або бездіяльності посадових осіб правоохоронних органів.

Представник Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 . Зазначає, що Казначейство не є стороною правовідносин з позивачем та не порушувало її прав. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним та не відповідає завданій шкоді, в рішенні суд не навів жодних розрахунків та мотивів, з яких він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні судові рішення, яким було б визнано незаконними рішення чи дії органів досудового розслідування.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційні скарги представника Головного управління Національної поліції в Київській області та Державної казначейської служби України. Просила їх залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що Головне управління Національної поліції в Київській області та Державна казначейська служби України є належними відповідачами в справі, судом першої інстанції було правильно визначено розмір відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній інстанції представник Головного управління Національної поліції в Київській області підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представники Державної казначейської служби України, Білоцерківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника Головного управління Національної поліції в Київській області та представника Державної казначейської служби України підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.03.2000 року була порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розкраданні в 1999 році колективного майна ТОВ «Кедр», а саме: отриманні за ОСОБА_5 заробітної плати, яка потім використана для їхніх цілей.

20.06.2000 року згідно постанови слідчого провадження відносно ОСОБА_3 закрите, в зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. 29.08.2000 року вказана постанова слідчого була скасована.

30.10.2000 року ОСОБА_3 було пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року), а саме в тому, що вона вчинила розкрадання державного або колективного майна шляхом зловживання своїм посадовим становищем, за попередньою змовою групою осіб.

12.02.2001 року порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні 17.01.2001 року хуліганських дій щодо ОСОБА_6

15.02.2001 року кримінальні справи відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року), 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) об`єднані в одне провадження.

29.05.2001 року ОСОБА_3 обраний запобіжний захід - підписка про невиїзд.

13.07.2001 року пред`явлене ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачення перекваліфіковане із ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) на ст. 86-1 КК України (в редакції 1960 року).

17.07.2001 року ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року), тобто злісному хуліганстві, умисних діях, що грубо порушують громадський порядок і виражають явну неповагу до суспільства, що відзначаються особливою зухвалістю, яка проявилась в спричиненні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

23.10.2002 року пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення перекваліфіковане з ст. 86-1 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року).

28.05.2004 року пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення перекваліфіковано з ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) та відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень КК України від 05.04.2001 року з ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 3 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року), з ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 296 КК України (в редакції 2001 року).

З 21.07.2004 року до 20.10.2004 року до ОСОБА_3 застосовувався запобіжний захід - арешт.

13.07.2005 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 296 КК України (в редакції 2001 року) закрите у зв`язку із відсутністю у її діях складу злочину.

13.07.2005 року пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення перекваліфіковане з ч. 3 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року) на ч. 2 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року).

02.12.2005 року за постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року).

23.06.2009 року пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення перекваліфіковане з ч. 2 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року) на ч. 1 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року) та за даною статтею відкрите кримінальне провадження, в межах якого постановою від 25.06.2009 року її притягнуто як обвинувачену.

16.11.2012 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 191 КК України відносно ОСОБА_3 закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Тобто, ОСОБА_3 в період з 30.03.2000 року до 20.06.2000 року та з 30.10.2000 року до 16.11.2012 року перебувала під слідством та судом.

З них в період з 21.07.2004 року до 20.10.2004 року вона перебувала під вартою.

Суд першої інстанції повно та правильно встановив обставини по справі, дав належну оцінку судової психологічної експертизи від 30.01.2019 року № 9816/18-61 та дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивачки моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства в розмірі 1 502 280 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до змісту зазначених норм підставою для відшкодування моральної шкоди завданої громадянинові моральних страждань внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування та суду.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 перебувала під слідством і судом в період з 30.03.2000 року до 20.06.2000 року та з 30.10.2000 року до 16.11.2012 року. Внаслідок здійснення кримінального провадження позивачці було завдано моральних страждань.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянтів на відсутність рішення про визнання неправомірними дій або бездіяльності посадових осіб правоохоронних органів, оскільки правовою підставою для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду, є закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи представника Головного управління Національної поліції в Київській області, що даний орган не є належним відповідачем по справі, оскільки утворений після настання подій, які були визначені підставою позову. При цьому Головне управління Національної поліції в Київській області не правонаступником Головного управління МВС України.

Головне управління Національної поліції в Київській області виконує функції, що були покладені на Головне управління МВС України до набрання чинності Законом України «Про національну поліцію». Крім цього, співвідповідачем по справі за позовом ОСОБА_3 є і Білоцерківський МВ ГУМВС України в Київській області.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, що Казначейство не порушувало прав ОСОБА_3 . Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України. Відтак, Казначейство бере участь у такій справі як відповідач.

Не знайшли свого підтвердження доводи представника Державної казначейської служби України щодо необґрунтованого визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди.

При визначення розміру відшкодування моральної шкоди позивачці суд врахував висновки судово-психологічної експертизи 30.01.2019 року, яка була призначена і проведена за клопотанням ОСОБА_3 . Висновки експертизи не спростовані Державною казначейською службою.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Кшемінської Юлії Іванівни , яка діє від імені та в інтересах Головного управління Національної поліції в Київській області, та Козоріз Ірини Володимирівни , яка діє від імені та в інтересах Державної казначейської служби України, залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.