17.07.2019 Єдиний унікальний номер 205/2218/18
Провадження №2/205/281/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Далакян Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 06 квітня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.3-5).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_5 мав рідну сестру ОСОБА_7 , 1988р.н.

Батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1 577 кв.м. і складається з двох жилих будинків під літ. «А-1» та «Б-1» із підсобними господарськими прибудовами, будівлями та спорудами, право спільної часткової власності на які рішенням народного суду Першої дільниці Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 1955 року було визнано 40/100 частини вищевказаного домоволодіння за ОСОБА_7 (рідна сестра дідуся позивача) та 60/100 частини вищевказаного домоволодіння за ОСОБА_6 (рідна бабуся позивача).

Після смерті ОСОБА_6 (бабуся позивача) на достатніх правових підставах, право на частку у праві спільної власності на вищевказане домоволодіння перейшло до ОСОБА_3 (батька позивача), який за договором довічного утримання від 21.04.2004 року здійснив його відчуження на користь ОСОБА_1 (позивача) та ОСОБА_2 (дружина позивача).

Відповідно до договору довічного утримання (після смерті ОСОБА_3 ) за даним договором ОСОБА_1 (позивача) набув 30/100 та ОСОБА_2 (дружина позивача) також 30/100 частини Домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту інвентаризації від 16.09.2017 року вищевказане домоволодіння не належить до самочинного будівництва.

На момент смерті ОСОБА_7 (рідна сестра дідуся позивача) 12.06.1961 року в спірному домоволодінні залишився проживати та був зареєстрований батько позивача ОСОБА_3 (племінник останньої), який й фактично прийняв в спадщину 40/100 частини Домоволодіння АДРЕСА_1 ), але належним чином її не оформив за життя.

Виходячи із того, що ОСОБА_4 (батько позивача) за життя не оформив належимо чином частину домоволодіння, а саме 40/100, котрі були успадковані фактично після смерті ОСОБА_7 у 1961 році, в договорі довічного утримання значиться тільки 60/100 частини Домоволодіння АДРЕСА_1 ). Оскільки не оформлена 40/100 частина Домоволодіння АДРЕСА_1 ) є спадковою масою та не є такою, що вважається спільною власністю подружжя під час набуття, тому безпосередньо позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем цієї частини після смерті його батька ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 40/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ), яке складається:

- Будинок під літ «А-1» до якого входить : квартира АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 - АДРЕСА_4 , передня 5,9 кв.м., кухня 8,4 кв.м., житлова кімната - 13,2 кв.м.);

- Будинок під літ «А-1» до якого входить : квартира АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_3 - АДРЕСА_6 2,1 АДРЕСА_7 , кухня 8,9 кв.м., житлова кімната - 13,4 кв.м., житлова кімната 4,8 кв.м.);

- Будинок під літ «Б-1» до якого входить : (коридор 1,9 кв..м, санвузол 3,3 кв.м., кухня 16,0 кв.м., коридор 8,1 кв.м., житлова кімната 18,8 кв.м., житлова кімната 6,1 кв.м., житлова кімната 5,2 кв.м.).

Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року прийнято позов та відкрито провадження у справі (а.с.30).

Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України.

Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Калюжний Д.Ю. до суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги позову визнає у повному обсязі (а.с.54).

Третя особа в особі свого представника в судове засідання не з`явилась. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності (а.с.127).

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю осіб, що не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Підставою звернення до суду позивача є захист майнових інтересів, пов`язаних із правом набуття в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, порушеного при укладенні правочинів, що спрямовано на анулювання майнових наслідків їх вчинення і встановлення наслідків, передбачених законом.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України.

Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (з.а.с.96).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (з.а.с.96).

ОСОБА_7 , 1888 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.21,97), згідно матеріалів справи, являлась рідною сестрою ОСОБА_3 .

Із матеріалів даної справи та матеріалів цивільної справи №2-278/08 (яка була досліджена в ході розгляд у справи) за позовом ОСОБА_11 до ДМР, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про зміну правовідносин та визнання права власності, за результатами розгляду якої ухвалено рішення від 25.03.2008 року, яке скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2008 року, вбачається наступне.

Домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі рішення народного суду 1 дільниці Ленінського району м. Дніпропетровська від 30.07.1955 року, належало ОСОБА_6 в розмірі 3/5 частин та ОСОБА_7 в розмірі 2/5 частин, розташоване на земельній ділянці площею 1 577 кв.м. і складається з двох жилих будинків під літ. «А-1» та «Б-1» із підсобними господарськими прибудовами, будівлями та спорудами.

З рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2008 року встановлено, що після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилась спадщина, яку належним чином ніхто не прийняв.

Після смерті ОСОБА_6 , право на частку у праві спільної власності перейшло до ОСОБА_3 , який за договором довічного утримання від 21.04.2004 року здійснив відчуження належних йому 60/100 частин домоволодіння на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.87). Після його смерті відкрилась спадщина на 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яку прийняв ОСОБА_1 , що вбачається із матеріалів спадкової справи №689/2018 заведеною після смерті ОСОБА_4 (а.с.86-100). Але, державним нотаріусом ДДДНК Циганко Є.Л. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька.

Отже, встановлено, що на теперішній час домоволодіння АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 30/100 частин кожному, на підставі договору довічного утримання від 21.04.2004 року (а.с.15,17). КП «ДМБТІ» ДОР у листі від 02.10.2018 року зазначає, що містяться відомості про право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_7 2/5 частини, за ОСОБА_2 30/100 частин, ОСОБА_1 30/100 частин (з.а.с.97).

У свою чергу суд зазначає, що жодних відомостей та доказів того, що земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння АДРЕСА_1 приватизована чи то на законних підставах перебуває у користуванні, не надано.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З статті 1261 ЦК України, вбачається, що у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зважаючи на викладене, суд зауважує, що позивачем не надано жодних достовірних та належних доказів того, що спадщина після смерті ОСОБА_7 була прийнята будь-ким із спадкоємців, а також того, що на достатніх правових підставах батько позивача ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_6 , є таким, що успадкував 40/100 частин спірного домоволодіння, на які позивач просить визнати за ним право власності, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що дане нерухоме майно не входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 .

Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, Земельним кодексом України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2-5, 7, 10-13, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 липня 2019 року.

Суддя В. С. Шавула