Справа №639/785/18
Провадження №2/639/174/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Кузнецової А.О., Пивоварової Т.В.,

представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася позивач ОСОБА_3 з позовом до відповідача ОСОБА_4 , в якому просить суд визначити, що ідеальна частка ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складала 1/2 частину;визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та судові витрати покласти на сторони відповідно до ст. 141 ЦПК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_3 посилається на те, що її матері - ОСОБА_5 , а також племінниці ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.06.1999 року Управлінням Комунального майна та Центром приватизації державного житлового фонду р№ 6-99-18905 на праві спільної сумісної власності належала однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 кв. м., житловою площею 16,2 кв.м. Обидві власниці були зареєстровані в спірній квартирі. ОСОБА_3 зазначає, що спірна квартира була приватизована на праві спільної сумісної власності. Тому, відповідно до ст. 357 ЦК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в праві власності на квартиру належало по 1/2 частині кожній. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.За життя мати ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно залишила позивачу -доньці ОСОБА_3 , який було посвідчено 08.08.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Черкашиною Г.В. Таким чином мати ОСОБА_5 на законних підставах заповідала позивачу свою частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що вона на підставі ст. 1268,1269 ЦК України спадщину після смерті матері прийняла, звернувшись у встановлений законом строк з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Однак, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не може, оскільки відповідач утримує у себе свідоцтво про право власності на житло і на прохання нотаріуса документ не надала, в зв`язку з чим ОСОБА_3 запропоновано звернутися до суду.

У зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_3 вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.03.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальної частини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Призначено підготовче засідання.

27.03.2019 року відповідач ОСОБА_4 до суду подала відзив на позов, в якому просить позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, а саме: визначити, що

ідеальна частка ОСОБА_5 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/3 частину, визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Крім того, 27.03.2018 року на адресу суду за вх. №7978 відповідачем ОСОБА_4 подано зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки та визнання права власності, в якому ОСОБА_4 просить суд визначити, що ідеальна частка ОСОБА_5 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/3 частини; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ; визначити, що ідеальна частка ОСОБА_4 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 2/3 частини; визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 посилається на те, що позивач та відповідач є двоюрідними сестрами, а померла, яка є співвласником спірної квартири, доводилась мамою ОСОБА_3 та рідною тіткою ОСОБА_4 . Крім цього, померла, яка є співвласником спірної квартири, була рідною сестрою ОСОБА_9 , матері ОСОБА_4 . З самого початку бабуся та дідусь позивача та відповідача побудували будинок за адресою: АДРЕСА_2 , у якому зараз оселилась ОСОБА_3 разом із своєю сім`єю. Проте за своє життя бабуся та дідусь позивача та відповідача постійно казали, що цей будинок залишиться онучкам порівну. Через те, що ОСОБА_3 є старшою за ОСОБА_4 на 17 років, і на момент, коли ОСОБА_4 було сім років і вона залишилася повною сиротою, ОСОБА_3 було вже 24 роки, та вона оселилася у вказаному будинку, і разом із своєю мамою не надала навіть можливості жити у ньому ОСОБА_4 . Крім цього, ОСОБА_4 є інвалідом дитинства. ОСОБА_4 зазначає, що спірна квартира була отримана бабусею за ордером у 1973 році, коли вона працювала двірником та у неї на утриманні була маленька ОСОБА_4 . Оскільки маму ОСОБА_4 позбавили батьківських прав за рішенням суду, то бабуся взяла опікунство над онукою, ОСОБА_4 ,. також за рішенням суду, адже батько ОСОБА_4 відбував покарання у місцях позбавлення волі, де згодом і помер. Коли ОСОБА_4 виповнилося 7 років, бабуся через свій похилий вік (72 роки) віддала ОСОБА_4 до школи-інтернату, через рік після цього померла мати ОСОБА_4 Згодом мама ОСОБА_3 з невідомих причин перейшла жити у спірну квартиру, незважаючи на те, що у неї та її доньки ( ОСОБА_3 ), якій на той момент було вже 24 роки, перебував у розпорядженні весь великий будинок, який побудували бабуся та дідусь сторін у справі. Більш того, позивач та її матір прописалася у спірній квартирі, адже мати мала намір приватизувати її частину на себе разом із ОСОБА_4 ОСОБА_4 після закінчення школи-інтернату прийшла жити до спірної квартири, де проживала у дитинстві із мамою та бабусею. Згодом, у 2009 році ОСОБА_4 вийшла заміж та жила у свекрові, проте, коли у 2015 році її чоловік помер, свекрів також попросила ОСОБА_4 залишити житло. Тому ОСОБА_4 прийшлося повернутися та просити тітку (маму ОСОБА_3 ) пустити її жити у спірну квартиру, де вона є власником частини та має зареєстроване місце проживання. Проте на таке прохання тітка відповіла відмовою, не пустила ОСОБА_4 жити у її ж майно та відмовилася надати їй ключі від квартири. За час, коли ОСОБА_4 проживала із чоловіком, мама ОСОБА_3 запустила спірну квартиру та призвела її у непридатний для нормального проживання вигляд, не робила за весь час косметичного та поточного ремонту, нічого не робила аби зберегти житло та поліпшувати його. Крім цього, проживаючи у спірній квартирі мама ОСОБА_3 - співвласник спірної квартири взагалі не платила комунальні послуги, у зв`язку із чим до (станом на) 2015 року утворився борг у розмірі 4088,10 грн. Усі речі, предмети спірної квартири співвласник довела до занехаяного стану. За несплату комунальних послуг за спірну квартиру у 2014 році навіть було відключено газопостачання.Проте ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка у 2015 році, не маючи постійного заробітку, позичила гроші та повністю поступово погасили усі борги за спірну квартиру, які накопилися станом на 2015 рік, адже хотіла повернутися жити у спірну квартиру. Після смерті мами ОСОБА_3 08.01.2017 року, ОСОБА_4 вдалося повернутися жити до квартири, де вона зробила ремонт, саме поміняла газову плиту, поміняла сантехніку, відремонтувала каналізацію та здійснила інші поліпшення, чим значно покращила стан цієї квартири. ОСОБА_4 надає суду усі квитанції, що свідчать про проведений ремонт на суму 11 433,99 грн., однак газову плиту вона замовляла за допомогою своєї знайомої через Інтернет у не новому стані, через що квитанцій про це немає. ОСОБА_3 до своєї позовної заяви додає звіт про оцінку майна, відповідно до якого оціночна вартість квартири становить 336 357, 00 грн. Проте, даний доказ викликає сумніви, адже ринкова вартість квартири площею 33,4 кв. м., житловою площею 16,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , значно менша. ОСОБА_4 вважає, що звіт про оцінку майна, який надав позивач до первісного позову, явно завищений. Звертає увагу суду на те, що будинок вже давно знаходиться в аварійному стані, після вибуху газу стан будинку за умовами проживання та технічними нормами є незадовільний. Те, що будинок знаходиться в аварійному стані підтверджується актом з ЖЕКу та показаннями свідків, які безпосередньо були у спірній квартирі. Тітка та її донька ОСОБА_3 за весь період проживання у спірній квартирі ніколи не робили ніякого ремонту, не придбавали жодних предметів побуту та інших предметів, необхідних для збереження нормального стану спірної квартири та для її поліпшення, у зв`язку із чим спірна квартира за весь час їх проживання перетворилася у житло, не придатне для нормального проживання із боргами за комунальні послуги. Отже ОСОБА_4 вважає, що поліпшила майно на суму 13 033,99 грн. та сплатила борг за комунальні послуги на суму 11 492,75 грн., незважаючи на те, що навіть не проживала у квартирі у той період, за який утворилася заборгованість.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_4 , посилаючись на норми ст.ст.15,16, 357, 369, 322, 372, 383, 392 ЦК України, вимушена звернутися до суду з зустрічним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.04.2018 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки та визнання права власності до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.Оголошено в підготовчому засіданні перерву.

03.05.2018 року позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , в позивач просить суд відмовити в зустрічному позові та задовольнити первісний позов.

Крім того, ОСОБА_3 21.05.2019 року до суду подано відповідь на відзив за первісним позовом, в якому остання просить суд відзив ОСОБА_4 відхилити.

Також представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвокатом Мироненко І.С. 21.05.2019 року подано відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якому остання просить суд вказаний позов задовольнити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за законом - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.13, 2.3.17, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.5.4, 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова.

Відтак, для розгляду даної цивільної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за законом - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В.

23.08.2018 року ОСОБА_3 подано до суду заперечення, в яких остання просить суд в зустрічному позові ОСОБА_4 відмовити та задовольнити первісний позов.

Крім того, представником ОСОБА_4 - адвокатом Мироненко І.С. подано до суду письмові пояснення, щодо вказаної вище цивільної справи.

Судом вирішені та задоволені клопотання сторін про долучення до матеріалів справи доказів, а також задоволена заява відповідача про виклик та допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 первісний позов підтримали, просили його задовольнити, у свою чергу заперечували проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 первісний позов визнали частково, а саме в тій частині, що позивач має право власності на 1/3 частину спірної квартири, зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому та письмових поясненнях обставин. При цьому в судовому засіданні відповідач визнала, що всі поліпшення у спірній квартирі, на які вона посилається в зустрічному позові, в тому числі сплата боргу за комунальні послуги - зроблені нею після смерті тітки ОСОБА_5 і без згоди співвласника. Також відповідач визнала, що дійсно має на руках оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Представник відповідача ОСОБА_2 також уточнила, що в назві зустрічного позову зайво зазначено про визнання права власності саме в порядку спадкування, оскільки фактично зустрічні позовні вимоги засновані на підставах, визначених статтями 357, 392 ЦК України.

Суд, заслухавши думку учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 (дівоче прізвище позивача), народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 26.10.1956 року. Її батьками зазначені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 9).

Відповідно до копії посвідки про припинення шлюбу №29297 шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 припинений (а.с.10).

Згідно з копією довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції у Харківській області від 17.10.2006 року, 12.08.1978 року ОСОБА_15 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис №168. Крім того, 25.01.1982 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції у Харківській області зареєстровано розірвання зазначено шлюбу, запис акта №32. Прізвище дружини - ОСОБА_3 (а.с. 11).

Матір позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у своєму заповіті від 08.08.2009 року на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати їй на день її смерті заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що зроблений відповідний актовий запис №438 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 09.01.2017 року (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_5 30.01.2017 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою була зареєстрована спадкова справа за №60167582, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7).

Державним нотаріусом П`ятої харківської державної нотаріальної контори Одрінською О.В. 18.01.2018 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано документ, що підтверджує право власності на вищевказаний будинок (а.с.20).

Отже спірною є однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1

Відповідно до копії довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 11.09.2017 року за №1017327 ОСОБА_5 , а також ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло(а.с.114-115), виданого 17.06.1999 року Управлінням Комунального майна та Центром приватизації державного житлового фонду р№ 6-99-18905 на праві спільної сумісної власності належить однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 кв. м., житловою площею 16,2 кв.м. У зв`язку з уточненням про поточній інвентаризації загальна площа змінилась та складає 33,4 кв.м (а.с.12). Вказані відомості також підтверджуються технічним паспортом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13-15).

Згідно з висновком ПП «Аргумент» від 02.02.2018 року, наданого позивачем, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 336 357 грн. (а.с.16-19).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 19.03.2018 року, зробленого ТОВ «Метр-Експерт Плюс» на замовлення відповідача, ринкова вартість спірної квартири становить 139 962, 00 грн. (а.с.38-54).

Згідно з копією довідки КП «Жилкомсеріс» з місця проживання та склад сім`ї та прописку від 27.01.2017 року вбачається, що у приватизованій квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.21, 111).

Згідно з відповіддю начальника відділу реєстрації місця проживання у Новобаварському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 25.01.2017 року ОСОБА_5 знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю на підставі свідоцтва про смерть (актовий запис №438) (а.с.22, 110).

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблений відповідний актовий запис №33 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 27.02.1974 року. Її батьками зазначені ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (а.с.56).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 24.01.2009 року ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уклав шлюб зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблений відповідний актовий запис №25. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 (а.с.60).

ОСОБА_20 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що зроблений відповідний актовий запис №5520 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 03.04.2015 року (а.с.112).

В судовому засіданні сторонами визнано, що відповідач ОСОБА_4 доводиться позивачу ОСОБА_3 двоюрідною сестрою, оскільки їх матері були рідними сестрами.

Згідно з відповіддю прокурора Жовтневого району м. Харкова Буракова Д.В. від 12.12.2006 року, в ході перевірки встановлені обставини хуліганських дій з боку близьких родичів заявника ОСОБА_4 (а.с.193).

Згідно з постановою Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.01.2007 року за розглядом матеріалу ЖРЗПЗ-297 в порушенні кримінальної справи за ознаками ст. 296 КК України відмовлено. З громадянкою ОСОБА_5 провести профілактичну бесіду на правову тему (а.с.192).

Сторонами не заперечувалось в судовому засіданні те, що у них відбувались конфлікти, однак судом вказані обставини не досліджуються через те, що будь-ким з учасників справи не заявлені позовні вимоги про вселення або усунення перешкод в користуванні власністю.

Як вбачається з довідки від 26.03.2018 року ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова і отримує соціальну пенсію у розмірі 1 452 грн. на місяць (а.с.61).

ОСОБА_4 до зустрічного позову додані копії квитанцій, чеків про сплату комунальних послуг у спірній квартирі та довідок про нарахування та сплату комунальних послуг (а.с.71-103) Разом з тим позивачем ОСОБА_3 також надано суду оригінали і копії документів, що підтверджують встановлення лічильника та сплату за комунальні послуги у спірній квартирі саме ОСОБА_5 (а.с.148-150, 152-160, 176-187).

Також ОСОБА_4 надані копії товарних чеків щодо придбання мийки, будматеріалів та проведення робіт, з яких, однак, не вбачається адреса проведення таких робіт (а.с.62-70).

Водночас, відповідно до копії акту обстеження №57 від 22.03.2018 року комісією дільниці №43 КП «Жилкомсервіс» встановлено, що під час комісійного обстеження було встановлено, що ремонт квартири АДРЕСА_1 не проводився з 1992 року. У квартирі, на момент обстеження встановлені старі віконні рами, підлога не пофарбована, лінолеум частково відсутній, міжкімнатні та вхідні двері старого типу. Шпалери та стінах мають часткові пошкодження. Ванна кімната знаходиться у не задовільному стані, плитка знищена. Сантехніка не замінена. Стіни на кухні обклеєні плівкою. На кухні здійснена заміна газової плити та кухонної мийки (а.с.113) На фотокартках, наданих відповідачем (а.с.116-121), зафіксовано також без визначення певної адреси та локації, фрагменти квартири з пошкодженим ремонтом.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 , сусідки по дачі, на якій проживала деякий час відповідач ОСОБА_4 в с. Молодова Волчанського району Харківської області, пояснили, що відповідач тривалий час не проживала у спірній квартирі в м. Харкові , оскільки, з її слів, тітка її не пускала там проживати, з тіткою та її дочкою у ОСОБА_4 були погані стосунки. Як пояснила свідок ОСОБА_10 , ОСОБА_4 переїхала до Харкова, де наймала житло, однак свідок зустрічалась з нею раз на місяць та допомагала оформлювати квитанції на сплату комунальних послуг у спірній квартирі. Після смерті тітки ОСОБА_4 за допомогою слюсаря зламала замки та вселилась до спірної квартири, підключила газ, погашала борги за комунальні послуги, незважаючи на маленький дохід. При цьому свідок ОСОБА_11 з чоловіком привозили на прохання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 придбану відповідачем газову плиту.

Також суду надані копія ордеру №925 серії Б, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої Ради депутатів трудящих м. Харкова від 12.06.1973 року, з якого вбачається, що ОСОБА_23 на підставі рішення виконкому надано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.105, 106).Згідно з копією рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 21.04.1981 року призначено ОСОБА_23 опікуном над неповнолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.107). На підставі договору дарування від 10.06.1981 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.165-166). Однак всі ці докази суд вважає такими, що не стосуються предмету позову, що розглядається, тому вважає їх неналежними. Це ж стосується і копії договору дарування від 21.01.1981 року, відповідно до якого ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_25 4/10 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.188-189), а також відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 12.04.2018 року (а.с.194).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним.Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності.

Стаття 321 ЦК України також закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом за умови попереднього та повного відшкодування вартості об`єктів права власності, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як закріплено статтею 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Наказом Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» визначено, рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні встановлено на підставі визнання відповідачем певних обставин, що оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру знаходяться у ОСОБА_4 , у зв`язку з чим позивач ОСОБА_3 була позбавлена права оформити право на спадщину в позасудовому порядку, що підтверджено відповідною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 372 ЦК України зазначено, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При визначенні ідеальної частки суд керується ч. 3. 4 статті 357 ЦК України де передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїми коштами за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2017 року (справа: № 653/388/15-ц) викладений висновок про те, що збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе лише за сукупності певних умов, а саме в тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власними коштами, такі поліпшення не можна відокремити, й вони зроблені за згодою всіх співвласників.

Згідно з ч. 1 статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Отже в даному випадку суд не надає оцінки доводам учасників справи щодо їх прав та обов`язків та намірів їх родичів стосовно іншого нерухомого майна, яке не є предметом даного позову.

Разом з тим, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що всі дії, зроблені відповідачем ОСОБА_4 , які вона вважає поліпшенням спірного нерухомого майна, зроблені нею після смерті співвласниці ОСОБА_5 , що визнано відповідачем. Отже частки співвласників у спільній сумісній власності за відсутності іншої домовленості між ними слід вважати рівними. Відтак на момент смерті ОСОБА_5 їй належала саме 1/2 частка спірної квартири, яка і входила до складу спадщини, що відкрилась після її смерті і яку вона заповідала дочці ОСОБА_3 . Таким чином ОСОБА_3 , у передбачений законом строк звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, набула право власності на 1/2 частку спірної квартири, яка належить їй як спадкоємцю за заповітом з моменту відкриття спадщини. Разом з тим поліпшення спірного нерухомого майна, на які посилається позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 і на які нею не отримана згода співвласника, суд вважає недоведеними належними доказами в частині вартості та обсягу ремонтних робіт, не оцінює як такі, що не можна відокремити - щодо придбаної побутової техніки, та не вважає по суті поліпшенням квартири в частині сплати комунальних послуг, оскільки останнє є обов`язком власника квартири, який не позбавлений права звернутись до співвласника з регресними вимогами про відшкодування переплаченої вартості комунальних послуг, в разі наявності такої.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_3 і вважає за необхідне визначити, що ідеальна частка ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складала 1/2 частину та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . В задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовляє, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі та не доведені належними доказами, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для збільшення частки відповідача у спільній власності.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, ОСОБА_4 , 1973 року народження є інвалідом ІІ групи безстроково, що підтверджується копією довідки серії ВТЭ-7 №012234 та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 (а.с.57, 109). Відтак, задовольняючи первісний позов в повному обсязі, суд вважає за необхідне судові витрати за первісним позовом у вигляді судового збору в розмірі 1 681 грн. 78 коп. на підставі ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи і звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 43, 76-89, 131, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 321, 328, 357, 372, 383, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1226, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визначити, що ідеальна частка ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складала 1/2 частину.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Судові витрати ОСОБА_3 у вигляді судового збору в розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 78 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В задоволенні зустрічного позовуОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий 1МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 18.07.1998 року, РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Жовтневим РВ ГУ МВС України в Харківській області 23.03.2009 року, РНОКПП: НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 23.08.2019 року.

Суддя Н.В. Баркова