Справа № 462/2365/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2229/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Львів

Справа № 462/2365/17

Провадження № 22-ц/811/2229/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

за участю представника ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 вересня 2018 року у складі судді Кирилюк А.І.

у справі

за позовом ОСОБА_3 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування розпорядження та права власності на квартиру громадян, визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, у якому просить скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1503 від 31.12.2004 року «Про передачу квартир у власність громадян», скасувати право власності на квартиру громадян та визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу.

Вказує, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду: «Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Станом на 2004 рік у квартирі за адресою - АДРЕСА_1 в квартирі проживала лише його мати.

Зазначає, що його брат розлучився зі своєю дружиною ще у 1989 році і вони проживали окремо один від одного.

Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України: «Сім`ю складають особи, спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Права члена сім`ї має одинока особа.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення : також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства».

Таким чином, вважає, що право власності на майно його батьків набули особи, які не були членами сім`ї.

Просить скасувати Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2018 року та постановити нове, яким задоволити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

У відповідності до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у: власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації від 31.12.2004 року №1503 та списку громадян, яким передаються у власність квартири житлового фонду Львівської міської ради по Залізничному району було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву про оформлення передачі в приватну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 подали ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка слугувала підставою винесення оскаржуваного розпорядження та приватизації.(а.с.59)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 у розмірі 1/8 частки, ОСОБА_5 у розмірі 1/8 частки, ОСОБА_4 у розмірі 1/16 частки, ОСОБА_5 у розмірі 1/16 частки та ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частки.

Також встановлено, що стверджується свідоцтвами про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про скасування розпорядження та права власності на квартиру громадян, визнання права власності на квартиру суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем по справі не представлено суду належних та достатніх доказів на підтвердження порушень діючого законодавства, допущених при приватизації квартири.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час судового розгляду не було встановлено, що розпорядження Залізничної районної адміністрації від 31.12.2004 року №1503 «Про передачу квартир у власність громадян» було прийнято із порушенням вимог діючого законодавства та з порушенням прав позивача, правових підстав для його скасування, а також для визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 немає.

Покликання апелянта на ст.. 3 Сімейного кодексу України є безпідставними оскільки дана норма права не регулює спірні правовідносини.

А відтак суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позову.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 cерпня 2019 року

Головуючий

Судді