Ухвала

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 539/1065/13-ц

провадження № 61-13469ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейков І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Поліщук Ірини Анатоліївни,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2019 року у складі судді Грузман Т. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Дряниця Ю. В., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Поліщук І. А. (далі - Лубенський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Полтавській області) про накладення штрафу в розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 квітня 2013 року з нього стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У подальшому рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 збільшено розмір аліментів, вирішено стягувати із нього аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2018 року розмір аліментів, що стягуються із нього на утримання дитини, зменшено до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заявник вказував, що він не має офіційного місця роботи, а тому орган виконавчої служби при обчисленні розміру аліментів, належних до сплати, виходив із середньої заробітної плати у місцевості, яка виявилася у кілька разів більшою за мінімальну заробітну плату.

У період із 27 березня 2013 року по 21 березня 2019 року він сплачував аліменти не у повному обсязі, внаслідок чого станом на 21 березня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 27 416,74 грн.

26 березня 2019 року скаржник отримав від Лубенського міськрайонного відділу ДВС постанову від 21 березня 2019 року про накладення на нього штрафу в сумі 8 225,02 грн, що складає 30 відділу суми заборгованості зі сплати аліментів.

Із вказаною постановою державного виконавця він не згоден, оскільки останній проігнорував наявність рішення суду від 11 грудня 2018 року про зменшення розміру аліментів, неправильно послався на статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», які не стосуються стягнення аліментів. Також державний виконавець при накладенні штрафу застосував частину чотирнадцяту статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка набрала законної сили 28 серпня 2018 року. До прийняття вказаної норми штрафні санкції за несплату аліментів не були передбачені. Зазначена норма може застосовуватися лише до тієї заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла і зростала після 28 серпня 2018 року. Заборгованість, що виникла раніше, не може враховуватися при визначенні штрафних санкцій. Натомість, державний виконавець Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ Поліщук І. А. знехтувала правилом про те, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

З урахуванням викладеного, заявник просив скасувати постанову старшого державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ Поліщук І. А. від 21 березня 2019 року про накладення на нього штрафу.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця задоволено. Визнано неправомірною постанову головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ Поліщук І. А. від 21 березня 2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь стягувача у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить 8 225,02 грн за заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки.

09 липня 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано для усунення виявлених недоліків строк до 27 серпня 2019 року, але не більше десяти днів із дня вручення ухвали, зокрема сплати судового збору в розмірі 384,20 грн, уточнення вимог касаційної скарги та викладення їх відповідно до повноважень суду касаційної інстанції.

У серпні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція про сплату судового збору у розмірі 384,20 грн, копії уточненої редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 квітня 2013 року із ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із 27 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

15 квітня 2013 року державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 37544927.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року розмір аліментів збільшено, вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із 01 вересня 2017 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2018 року зменшено розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини всіх видів доходу ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із 09 січня 2019 року.

Постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області Поліщук І.А. винесено постанову від 21 лютого 2019 року про накладення штрафу. Як убачається зі змісту вказаної постанови у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, а саме 27 416,74 грн, тому сума штрафу, стягнутого із ОСОБА_1 на користь стягувача, становить 8 225,02 грн (30 відсотків суми заборгованості).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 2 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами від 03 липня 2018 року, що набрали чинності 28 серпня 2018 року) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи з викладеного, зміни в законодавстві визначені у частині чотирнадцятій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, які виникають після 28 серпня 2018 року. На заборгованість зі сплати аліментів, яка існувала у боржника до 28 серпня 2018 року, її розмір та тривалість накопичення вказана новація законодавства не розповсюджується. Ця раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28 серпня 2018 року.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8 має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції, в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що оспорюваною постановою державного виконавця накладено на заявника штраф у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, проте така заборгованість утворилася до 28 серпня 2018 року, правильно застосував наведені вище норми права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог заявника.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та по своїй суті зводяться до неправильно тлумачення заявником норм матеріального права.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Поліщук Ірини Володимирівни про накладення штрафу в розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 червня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик