Справа № 352/678/18
Провадження № 22-ц/4808/1088/19
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

з участю представника апелянта Рокетської С.В., представника відповідача - адвоката Дяківа Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2019 року, постановленого суддею Струтинським Р.Р.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У квітні 2018 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 69 144, 19 гривень за кредитним договором № б/н від 13 липня 2016 року та судові витрати.

Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 підписав заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг без номера та отримав 50 000 гривень зі сплатою 0,01 відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та Правилами та «Тарифами Банку», які викладені на сайті, складає договір.

Згідно п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Договору ліміт та його зміна встановлюється за рішенням та ініціативою Банку. Умови та правила надання банківських послуг опубліковано публічно невизначеному колу осіб на офіційному сайті позивача. Позичальник погодився на укладення договору приєднання у визначеній формі та спосіб підписання. Банк надав відповідачу набір засобів доступу до картрахунку та до пристроїв самообслуговування. Однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином не виконавши зобов`язання, у зв`язку із чим на 20 грудня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 69 144, 19 гривень, що складається з наступного: 49 686, 96 гривень - заборгованість за кредитом, 15 688,46 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 3 268, 77 гривень штраф (процентна частина).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду від 19 червня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів факту надання відповідачу кредитних коштів, факту наявності заборгованості та її розміру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На рішення суду про відмову у задоволенні позову представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що рішення суду незаконне, ухвалене з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Укладаючи договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Відповідно до заяви відповідач зобов`язувався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приват Банку. Відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не довів відсутність заборгованості, та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, а тому судом помилково відмовлено у задоволенні позову.

Оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином, між Банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже, є законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості, а отже, і погодження з умовами укладеного договору. Є доведеним факт укладення між позивачем і відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а також з Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

13 липня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим виявив бажання оформити на своє ім`я преміальну картку з кредитним лімітом 50 000 гривень. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку» подання анкети - заяви прирівнюється до укладення договору про надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», що діють на дату нарахування з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Згідно з долученої до справи роздруківки тарифів відсотки по кредиту становили 0, 01 % річних у пільговий період.

Відповідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13 липня 2016 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 на 20 грудня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 69 144, 19 гривень, що складається з наступного: 49 686, 96 гривень - заборгованість за кредитом, 15 688,46 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 3 268, 77 гривень штраф (процентна частина).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, представника відповідача, який вимоги скарги заперечив, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника ОСОБА_1 від 13 липня 2016 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, пред`явив вимогу крім тіла кредиту, суми, яку фактично отримав в борг позичальник ОСОБА_1 , стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції враховує висновки, зроблені Великою Палатою у справі № 342/180/17.

Згідно Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання) (п. 1.1.7.11), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім цього, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17 зазначила, що також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт рівня Gold, Platinum та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 липня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що заява-анкета від 13 липня 2016 року підписана саме відповідачем, він отримав та активував кредитну картку, однак самі умови та правила з усіма складовими не підписував і з ними не знайомився. З випискою по рахунку про рух коштів за картковим рахунком не погоджується через те, що вона подана тільки після рішення суду. Хоча сам рух коштів протягом усього періоду не оспорює.

В судовому засіданні встановлено, що фактично незгода відповідача з рішенням суду першої інстанції зводиться до того, що він вказані кошти реально на руки не отримував, а тому видачі кредитних коштів не було.

Проте наведене спростовується умовами анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які підписав відповідач, випискою з картки, згідно даних якої відповідач, починаючи з 19 липня 2016 року здійснював оплату послуг, зняття готівки та інші операції.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому відповідач зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів, які перебували на виданій йому Банком картці у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Вказані обставини суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог повністю.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15 688, 46 гривень, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 3268, 77 гривень (процентна складова), то вимоги позивача задоволенню не підлягають через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 13 липня 2016 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг які включають і тарифи за користування в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Згідно розрахунку на 20 грудня 2017 року та виписки по рахунку за період з 03 липня 2016 року по 13 липня 2019 року заборгованість за кредитом становить 49 686, 96 гривень, що за даними обставинами справи і підлягає стягненню.

Згідно ч.ч. 1, 10 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 49 686, 96 гривень заборгованості за кредитним договором №б/н від 13 липня 2016 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», та враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга Банку підлягає до задоволення на 71,86%, за розгляд справи судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню 1266 гривень судового збору, за розгляд апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає до стягнення 1899 гривень судового збору, що становить разом 3165 гривень судового збору.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції не дотримався вимог наведених вимог закону, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , паспорт серії СЕ , номер НОМЕР_3 , виданий Галицьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області 22 грудня 2006 року, адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, рахунок № НОМЕР_4 , МФО №305299 заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 липня 2016 року нараховану на 20.12.2017 року у розмірі 49 686, 96 гривень.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 15 688, 46 гривень, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 3268, 77 гривень (процентна складова) за кредитним договором №б/н від 13 липня 2016 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 3165 гривень сплаченого судового збору .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 серпня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта