КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа №369/7613/17

провадження № 22-ц/824/297/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року /суддя Дубас Т.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та стягнення коштів,

за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася з позовом в якому просила:

- визнати, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,0829 га, кадастровий номер: :01:005:0073 , що знаходиться в АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0829 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: :01:005:0073 , що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року виготовлення, Н.З.НОМЕР_3;

- визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року виготовлення;

- визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині причіпу HUMBAUR НОМЕР_8, сірого кольору, 2011 року виготовлення. /т. 3 а.с. 134/

ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом якому просив:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 803 490,00 гривень 00 коп., отримані ОСОБА_3 внаслідок продажу земельної ділянки, площею 0,0998 та, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :03:008:0246 та будівельних матеріалів, які використовувалися для будівництва будинку, 40 % готовності , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаних грошових коштів, яка становить 401 745 грн.00 коп.

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вказаних грошових коштів, яка становить 401 745 грн.00 коп. /т. 3 а.с. 41/

Третя особа ОСОБА_2 також звернулася з позовом в якому просила:

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 ;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на її користь 1 109 381 грн 61 коп, в якості відшкодування її затрат на придбання, будівництво та реконструкцію житлового будинку, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 та вирішити питання судових витрат. /т. 1 а.с. 231/

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площе 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, н.з. НОМЕР_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, н.з. НОМЕР_3 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR НОМЕР_8, сірого кольору, 2011 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR НОМЕР_8, сірого кольору, 2011 року випуску.

У інших вимогах позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, яка становить 401 745 грн.00 коп. отриманих внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0998 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :03:008:0246 . У інших вимогах відмовлено.

У позові третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 відмовлено. /т. 4 а.с. 136-146/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, ухваливши рішення про їх задоволення, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити, в іншій частині рішення суду просила залишити без змін.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції порушено норми ст. 25 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин. Житловий будинок на момент дарування ОСОБА_1 був готовий на 46%, не був зданий в експлуатацію та був непридатний для проживання. Інші 54 % ними добудовано як подружжям у період шлюбу, подарована половина будинку була повністю перебудована, а тому вона має право на визнання за нею права власності на Ѕ частину будинку. Також вказувала, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 120 ЗК України, про те, що у разі набуття права власності на житловий будинок, право на земельну ділянку визначається пропорційно. Крім того, при стягнення з неї на користь ОСОБА_1 грошових коштів за продану нею земельну ділянку, що їй належала та була придбана за її особисті кошти, не враховано судом першої інстанції положення ст. 57 СК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 скасувати, відмовивши у задоволенні позову у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірне незакінчене будівництво, 46% готовності, було ним отримано у дар у 1995 році від ОСОБА_4 . Відповідно до ч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю, майно є його особистою власністю. У серпні 2000 року ним у ОСОБА_5 було придбано Ѕ незакінченого будівництва та земельну ділянку площею 0, 0404 га, за його особисті кошти, взяті у борг у його матері ОСОБА_2 у сумі 45 000, 00 грн, про що є відповідна розписка. З моменту введення житлового будинку в експлуатацію у 2001 році, ОСОБА_3 не приймала участі у добудові, реконструкції та ремонтах спірного будинку, оскільки до 2007 року не працювала, водночас він мав мінливий нерегулярний дохід, проживання здійснювалось за рахунок його матері, що підтверджується показаннями свідків. Реконструкція та поліпшення будинку здійснювались за рахунок його матері ОСОБА_2 , що підтверджується доказами у матеріалах справи. Таким чином, не з`ясувавши джерела походження коштів, обмежившись фактом придбання будинку та його реконструкції і ремонту за час шлюбу, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про належність майна до спільної сумісної власності подружжя. Не вкладала ОСОБА_3 і жодних коштів у придбання транспортних засобів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 також звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що вона має право на відшкодування вартості будівельних матеріалів та інших витрат, які були нею понесені на добудову та реконструкцію спірного житлового будинку. Зазначала про те, що вона та її чоловік працювали, про що надала розрахунки їх заробітних плат у еквіваленті до курсу долара США, та заощаджували на потреби їх сина, зібравши близько 40 тисяч доларів США. Зазначала про те, що її рідний брат та його дружина відчужили на користь її сина ОСОБА_1 недобудований будинок. Всі кошти, що вкладались в придбання частини будинку, його реконструкцію та добудови, належали їй, що також підтверджено частиною документів за розрахунками, договорами підряду, придбання будівельних матеріалів, що збереглися, та які перелічила в апеляційній скарзі. Загальна сума сплачених коштів за якими склала 1 109 381, 61 грн. Вказувала на те, що вона, як матір ОСОБА_1 , як член його сім`ї, надала в борг грошові кошти на придбання Ѕ частини будинку, здійснила його добудову, в подальшому реконструкцію, тобто невід`ємні поліпшення, за умови, що кошти їй з часом будуть повернуті, витрати їй не відшкодовано, що судом першої інстанції не взято до уваги. Зазначала і про те, що судом першої інстанції неправомірно визнано за ОСОБА_3 право власності на ј спірного будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. Висновком експертизи підтверджено, що основні роботи були проведені у будинку з 2001 по 2014 року та були використані ті матеріали і виконані такі роботи, на які у неї наявні підтверджуючі документи.

В процесі перегляду справи апеляційним судом, 25.10.2018 р. ОСОБА_2 померла, 10.06.2019 р. у справі залучено правонаступника ОСОБА_1

ОСОБА_3 подано відзив на апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому вона вказувала на необґрунтованість їх доводів, просила рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у позові залишити без змін, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити. Зазначала, що 1/2 частина незавершеного будівництвом будинку, готовністю 46% придбана у шлюбі, повністю реконструйована та добудована на спільні сімейні кошти у період шлюбу. Інша 1/2 частина, що була подарована ОСОБА_1 також повністю реконструйована та добудована на спільні сімейні кошти у період шлюбу. Вказувала на те, що доводи апеляційних скарг про те, що будівництво велось на кошти ОСОБА_2 нічим не підтверджене як і надання нею в 45 000 грн у борг ОСОБА_1 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яку підтримує її правонаступник ОСОБА_1 відхиленню, а судове рішення частковому скасуванню, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 02.09.1989 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 . /т. 1 а.с. 5/

24 січня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_5 . /т. 1 а.с. 6/

Згідно договору дарування від 1 лютого 1995 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 1/2 частину незакінченого будівництвом побудованого на 46 (сорок шість) %, житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_8. /т. 1 а.с. 106/

Згідно державного акту на право приватної власності на землю IV-КВ № 022212 , відповідно до рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 26.12.1997 року № 443/157 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0425 га, що розташована на території АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 1 серпня 2000 року, ОСОБА_5 продав а ОСОБА_1 купив 1/2 частину незакінченого будівництвом, побудованого на 46 (сорок шість) %, житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0404 га, що знаходиться в АДРЕСА_8. /т. 1 а.с. 96/

Продаж здійснено за 43 800 гривень.

Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від № 677 від 26 жовтня 2001 року, надано дозвіл ОСОБА_1 на переобладнання двохквартирного будинку в одноквартирний в АДРЕСА_1 . /т. 1 а.с. 107 зворот/

Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від № 704 від 30.11.2001 року прийнято в експлуатацію індивідуальний житловий будинок гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , житловою площею 134,5 кв.м., корисною площею 203,4 кв.м. та видано будинкову книгу. /т. 1 а.с. 110/

На підставі даного рішення ОСОБА_1 виданого свідоцтво на право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , 3 від 20.12.2001 року. /т. 1 а.с. 110 зворот/

Інвентаризаційна вартість станом на 23.11.2005 р. будинку становила 345 015 грн., господарсько-побутових будівель та дворових споруд 16 088 грн. /т. 1 а.с. 111-112/

20 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу від 20 липня 2013 року земельної ділянки площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :03:008:0246 . /т. 1 а.с. 149/

В подальшому вищезгадана земельна ділянка була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 шляхом укладення договору купівлі-продажу № 1093 від 31 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В. / т. 1 а.с. 215/

Згідно п. 7 даного договору дана земельна ділянка була відчужена ОСОБА_3 за домовленістю сторін за суму 803 490,00 грн.

Згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС станом на 15.07.2017 року за ОСОБА_1 зареєстровані транспортні засоби - MITSUBISHI PAJERO, 2008 року виготовлення, н.з, НОМЕР_3 зареєстрований за громадянином ОСОБА_1 з 15.06.2010 по теперішній час на підставі довідки - рахунок №994503 від 11.06.2010, яка була видано ТОВ «Діамант-Альянс»; HYUNDAI ACCENT. 2008 року виготовлення, н.з. НОМЕР_7 , належить вказаному громадянину з 24.01.2017 по теперішній час на підставі договору 8041 /2017/302015 від 24.01.2017 укладеного в ТСЦ№8041. За громадянином Конопліним 04. ІНФОРМАЦІЯ_1 з 06.03.2001 по теперішній час зареєстрований на праві власності автомобіль TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року виготовлення та з 11.08.2011 зареєстрований на праві власності причіп HUMBAUR НОМЕР_8, сірого кольору, 2011 року виготовлення.

Частково задовольняючи позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції вірно керувався ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) про те, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку; ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними; ст. 24 КпШС визначала що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них; ст. 25 КпШС якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Також суд першої інстанції вірно керувався нормами СК України, які повністю кореспондуються з нормами КпШС, а саме п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Також судом першої інстанції врахована правова позиція ВСУ у справі № 6-2565цс16 яка визначає що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вирішуючи питання про поділ домоволодіння та земельної ділянки які знаходяться в АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_3 було отримано в дар 1/2 частину незакінченого будівництвом, побудованого на 46 % житлового будинку, а тому, відповідно до ст. 24 КпШС України, дана частина незакінченого будівництвом, побудованого на 46 % житлового будинку є особистою власністю ОСОБА_1 . Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що дане майно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових її затрат. ОСОБА_3 не було надано доказів що з її джерел доходу були придбані відповідні будівельні матеріали з рахунок яких була здійснена добудова відповідного будинку. А тому підстав для визнання його судом спільною сумісною власністю подружжя, у відповідності до ст. 25 КпШС України не має. Інша 1/2 частина житлового будинку та земельної ділянки що була набута ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає поділу між ними.

Тому суд першої інстанції вважав за необхідне визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що ОСОБА_1 було отримано в дар саме 1/2 частину незакінченого будівництвом, побудованого на 46 % житлового будинку. Доказів в якому стані була ця частина будинку сторонами не надано, за поясненнями в судовому засіданні подарована частина фактично становила лише каркас будинку - коробку та будівельні матеріали.

Не погоджується колегія суддів із посиланням суду першої інстанції на те, що ОСОБА_3 не надала суду належних, допустимих та достовірних письмових доказів того, що дане майно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових її затрат, нею не було надано доказів що з її джерел доходу були придбані відповідні будівельні матеріали за рахунок яких була здійснена добудова відповідного будинку, а тому відсутні підстави вважати домоволодіння спільною сумісною власністю.

Так, на момент дарування у 1995 році 1/2 частина вартості будинку становила 8 000 000 карбованців (станом на введення в обіг гривні з вересня 1996 року - 80 гривень), після закінчення будівництва будинок повинен мати жилу площу 76, 3 кв.м.; станом на 2000 рік, 1/2 його частина коштувала 43 800 грн. у відповідності до договору дарування разом з земельною ділянкою за 1700 грн.; станом на дату прийняття будинку в експлуатацію у 2001 році його житлова площа становила 134, 5 кв.м., корисна 203, 4 кв.м.; за даними на 2005 рік, вартість домоволодіння становила 361 103 грн.

За даними технічного паспорту, виготовленого станом на 22.11.2005 р., остаточна загальна площа будинку становить 314, 3 к.в.м.: житлова 207, 6 кв.м., літніх приміщень 106, 7 кв.м. /т. 3 а.с. 144/

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Дана норма кореспондується зі ст. 60 СК України про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, за час перебування сторін у шлюбі, будинок був перебудований, що встановлено апеляційним судом за матеріалами справи, як 1/2 частина, що була подарована, так і 1/2 частина, що була придбана за договором купівлі-продажу, які становили 46% готовності, що фактично є будівельними матеріалами, збудовано було 54 %, перебудовано та переобладнано, загальна вартість домоволодіння збільшилась у 4,1 рази станом на 2005 рік, площа значно збільшена, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що він є спільним сумісним майном подружжя.

Вирішуючи питання розподілу часток, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ОСОБА_1 було подаровано 1/2 частину незавершеного будівництва, фактично за поясненнями сторін коробку та будівельні матеріали, тому вважає правильним розподілити частки наступним чином: ОСОБА_1 - 2/3, ОСОБА_3 - 1/3, враховуючи у новоствореному майні частину, яка належала ОСОБА_1 особисто.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ним у ОСОБА_5 було придбано Ѕ незакінченого будівництва та земельну ділянку площею 0, 0404 га, за його особисті кошти, взяті у борг у його матері ОСОБА_2 у сумі 45 000, 00 грн, про що є відповідна розписка, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ст. 23 КЗпШС при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Не погоджується і колегія суддів з пропорцією визначення судом першої інстанції часток на земельну ділянку площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 .

Акт на право приватної власності на землю IV-КВ № 022212 , був виданий відповідно до рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 26.12.1997 року № 443/157 на ОСОБА_1 , який є власником земельної ділянки площею 0,0425 га, що розташована на території АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 1 серпня 2000 року, ОСОБА_5 продав а ОСОБА_1 зокрема і земельну ділянку площею 0,0404 га, що знаходиться в АДРЕСА_8.

Тобто, земельна ділянка площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 була набута сторонами також під час шлюбу, тому на неї поширюється правило спільної сумісної власності, а не ст. 120 ЗК України, а частки розподілу між власниками не можуть визначатись пропорційно часткам будинку.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про належність на праві власності за кожним по 1/2 її частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_1 у період будівництва будинку не працювала, а тому не має права на частку у ньому, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що суперечать положенням КпШС України та СК України про те, що подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення коштів за продаж земельної ділянки площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_3 була набута у власність, тому ця земельна ділянка є спільним сумісним майном подружжя і була відчужена ОСОБА_3 вже після розірвання шлюбу за вартістю 803 490,00 грн.

Водночас, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Так, ОСОБА_3 16.10.2006 р. була подарована земельна ділянка від ОСОБА_8 площею 0, 1507 га у АДРЕСА_6 . /т. 3 а.с. 146/

В подальшому, за договором міни від 09.07.2011 р. ОСОБА_3 набуто земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер :03:008:0331 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . /т. 3 а.с. 152/

13.07.2013 р. зазначена земельна ділянка була продана ОСОБА_9 за 148 000 грн. /т. 3 а.с. 155/

20.07.2013 р. ОСОБА_3 було придбано спірну земельну ділянку площею 0,0998 га за 125 000 грн, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . /т. 3 а.с. 156/

31.07.2017 р. земельну ділянку було відчужено ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України, майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини (чоловіка).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошові кошти, які були отримані внаслідок продажу земельної ділянки підлягають розподілу в рівних частинах між колишніми співвласниками, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що земельна ділянка була придбана за особисті кошти ОСОБА_3 , отримані нею за майно, що було придбано за особисті кошти, отримані від реалізації майна, отриманого за договором дарування, і на неї не поширюється режим спільної сумісної власності.

Не приймає до уваги колегія суддів і вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині скасування рішення суду першої інстанції про визначення часток у праві власності на транспортні засоби, за відсутності доводів про непогодження з рішенням в цій частині та неможливості їх перевірки.

Так, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що під час перебування сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі ними було набуто у спільну сумісну власність транспортні засоби, а саме автомобілі MITSUBISHI PAJERO, TOYOTA CARINA II та причіп HUMBAUR Н . Дане майно є неподільними речами. Жодна із сторін не вчинила дій щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірних висновків про поділ рухомого майна відповідно до ідеальних часток подружжя, визнаючи за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині на транспортні засоби MITSUBISHI PAJERO, TOYOTA CARINA II та причіп HUMBAUR Н.

Щодо позову третьої особи ОСОБА_2 , суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вірно керувався ст. 76 ЦПК України яка визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ОСОБА_10 не було доведено того факту що будівельні матеріали які вона придбавала були використані саме на будівництво будинку що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , при тому що право власності за ОСОБА_1 на даний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано в 2001 році, а надані квитанції, чеки та накладні датуються починаючи з 2002 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , яку підтримує її правонаступник ОСОБА_1 , висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, належну оцінку яким надано судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів, зважаючи на викладене, дійшла висновку про поділ житлового будинку в частках ОСОБА_1 2/3, ОСОБА_3 1/3, земельної ділянки по 1/2 за кожним та поширення режиму спільної сумісної власності подружжя як на спірний будинок так і на земельну ділянку.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Оскільки ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій за позовом та апеляційною скаргою ОСОБА_3 належить компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , яку підтримує її правонаступник ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року - скасувати в частині в якій:

визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314, 3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.;

визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 ;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 ;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, яка становить 401 745 грн. 00 коп. отриманих внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0998 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :03:008:0246 .

Постановити в цій частині нове судове рішення за яким:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м. і земельну ділянку площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114,90 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та стягнення коштів, - відмовити повністю.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року - залишити без змін, в якій:

визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, н.з. НОМЕР_3 ;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, н.з. НОМЕР_3 ;

визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску;

визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR НОМЕР_8, сірого кольору, 2011 року випуску;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR НОМЕР_8, сірого кольору, 2011 року випуску;

у позові третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 , який підтримує її правонаступник ОСОБА_1 , відмовлено.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій за позовом та апеляційною скаргою ОСОБА_3 компенсувати за рахунок держави.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: