ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 серпня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2305/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1057/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Іванової Г.П.,

секретар: Герасименко Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

дата і місце складання повного тексту: 13 червня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 серпня 2015 року на користь відповідача, на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що вищезазначеним рішенням з нього стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час він не працює, постійного заробітку не має, а розмір аліментів нараховується, виходячи з середньої заробітної плати по Чернігівській області і станом на 2019 рік становить 1770 грн. щомісячно. При цьому на утриманні має ще сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є студентом денного відділення Коледжу транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ І рівня акредитації, термін навчання ОСОБА_4 з 01 вересня 2017 по 30 червня 2021 року. З метою належного виконання обов`язку щодо утримання обох дітей просить зменшити розмір аліментів, стягнутих на утримання доньки.

В квітні 2019 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки до 1/3 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що з часу ухвалення рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 серпня 2015 року витрати на утримання дочки значно зросли, дитина виросла, потребує більших витрат на розвиток, освіту, матеріальне забезпечення, оскільки подорожчали продукти харчування та товари загального вжитку. Зазначила, що вона отримує маленьку заробітну плату та на її утриманні перебувають також батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є пенсіонерами, отримають невелику пенсію.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з того, що він працездатний, інших аліментних зобов`язань не має, мати позивача є пенсіонеркою та працює, а добровільність надання коштів на утримання сина, який навчається не свідчить про зміну майнового стану позивача, наявність хвороби позивача також не є істотною обставиною для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач не надавав доказів свого лікування та понесення останнім певних витрат на лікування. Одночасно, суд вказує, що періодичність лікування матері позивача також не є істотною обставиною для зменшення розміру аліментів, оскільки мати позивача ОСОБА_7 є пенсіонером та працює, і лікарняні листи їй оплачуються за місцем її роботи, що також не тягне за собою витрат з боку позивача та доказів таких витрат останній суду не подавав. Факт наявності у позивача іншої дитини, зокрема сина, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, так як не надано доказів про збільшення кола утриманців, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 суд виходив з того, що нею не надано доказів на підтвердження збільшення витрат на утримання дитини чи понесення додаткових витрат на її утримання. Відповідач є працездатною, отримує заробітну плату, а тому з врахуванням рівності утримання дитини, розмір стягнутих судом аліментів є достатнім.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у зменшенні розміру аліментів ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час винесення рішення про стягнення аліментів на доньку Вероніку він мав постійну роботу та задовільний стан здоров`я, а на даний час його матеріальний стан погіршився, оскільки у зв`язку з закінченням строкового трудового договору він був звільнений з роботи і на сьогодні постійної роботи не має, його доходи є періодичні, мінливі та близькі до мінімальних. Вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги ту обставину, що його матеріальний стан погіршився.

ОСОБА_1 вказує, що суд помилкового не врахував інших обставин, які є також підставами для зменшення розміру аліментів, а саме - наявність у нього хвороби, що підтверджується виписками із медичної картки, а також наявність інших утриманців: сина ОСОБА_4 , який є студентом, непрацездатних батьків, які потребують його допомоги, зокрема матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, перенесла складну операцію на серці та потребує стаціонарного лікування декілька разів на рік, розмір пенсії та мінімальної заробітної плати, яку вона отримує не вистачає на лікування.

У наданий судом строк ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Відповідач за первісним позовом вказує, що надана позивачем довідка про навчання його сина в коледжі не підтверджує витрат на утримання сина ОСОБА_4 . Також позивачем в суді першої інстанції не було надано підтвердження того, що він сплачував та сплачує на даний час інші аліменти крім тих, що сплачує на утримання доньки. В той же час матеріали справи містять довідку про існування на даний час заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на доньку, мати позивача працює та крім пенсії отримує заробітну плату, тому не перебуває на утриманні позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.34). Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 серпня 2015 року, (справа №750/5738/15-ц) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в Чернігівському обласному тубдиспансері з 2016 року по даний час, що підтверджується довідкою від 16 травня 2019 року, виданої лікарем ОСОБА_11 (а.с.94).

ОСОБА_1 31 грудня 2016 року звільнений у зв`язку із закінченням строкового трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.9).

Також позивач за первісним позовом є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10), який є студентом Коледжу транспорту та комп`ютерних технологій ЦНТУ І рівня ІІ курсу денного відділення. Навчається за спеціальністю 274 Автомобільний транспорт за рахунок коштів державного бюджету (а.с.12). Згідно довідки лікаря від 12 квітня 2019 року ОСОБА_4 хворіє на вегето-судинну дистонію та потребує оздоровлення (а.с.76).

З копії посвідчення вбачається, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.11).

ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 з батьками - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.41, 50), які є пенсіонерами, при цьому мати позивача інвалід ІІ групи (а.с.40). З наданих виписок вбачається, що ОСОБА_7 постійно проходить курси лікування (а.с.42-49).

Мати позивача за первісним позовом ОСОБА_7 працює в ДНЗ №4 з 23 вересня 1993 року та по теперішній час, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 27 травня 2019 року (а.с.100).

ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря терапевта ЧМЛ №2 з діагнозом: виразкова хвороба 12пк, н/фаза, гіпертонічна хвороба І ст., 1 ст., що підтверджується довідкою від 12 квітня 2019 року, виданою лікарем ОСОБА_13 (а.с.87).

Матеріали справи містять також окремі записи лікарів за 06 вересня 2018 року, 17 вересня 2018 року, 14 лютого 2019 року (а.с.51, 52, 88), проте неможливо встановити з якої саме амбулаторної карти зроблені копії даних записів та кому встановлені дані діагнози.

З довідки від 12 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 разом з батьками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.69) та донькою - ОСОБА_3 (а.с.62).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходяться на обліку в Управлінні ПФУ Чернігівського об`єднаного управління ПФУ та отримують пенсію за віком (а.с.63, 64, 65). Родина ОСОБА_5 отримувала житлову субсидію, яка надана на 5 місяців з листопада 2018 року по березень 2019 року (а.с.67)

ОСОБА_2 працює в магазині РЦ «Північ» касиром торговельного залу (а.с.66).

З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №750/5738/15-ц, виданого 11 вересня 2015 року вбачається, що станом на грудень 2017 року ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів 7697 грн. 65 коп. (а.с.75), станом на грудень 2018 року - 16864 грн. 05 коп. (а.с.76), а на березень 2019 року - 22136 грн. 55 коп. (а.с.77).

Постановою старшого державного виконавця деснянського відділу держаної виконавчої служби м.Чернігова Чередник Д.О. від 03 липня 2017 року (ВП №50306287) накладено арешт на все рухоме майно боржника по аліментам ОСОБА_1 (а.с.70). Постановою по ВП №50306287 від 16 березня 2018 року встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом ОСОБА_1 , до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі по АСВП №50306287 (а.с.71), постановою від 16 березня 2018 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії ОСОБА_1 (а.с.72), постановою від 16 березня 2018 року встановлено тимчасове обмеження боржника управі полювання (а.с.73), та постановою від 16 березня 2018 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.74).

Дані правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та Конвенцією про права дитини, що є частиною національного законодавства України.

Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Статтею 192 СК України визначено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак ОСОБА_1 не надав ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження підстав, встановлених статтею 192 СК України.

Зокрема, позивач не довів, що утримує сина ОСОБА_4 , адже вбачається, що його син 2001 року народження і на час ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , сину було 14 років, він також був на утриманні батька і це не є зміною матеріального або сімейного стану позивача.

Доводи апеляційної скарги, що на час винесення рішення про стягнення аліментів на доньку Вероніку він мав постійну роботу та задовільний стан здоров`я, а на даний час його матеріальний стан погіршився, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність у ОСОБА_1 постійної роботи не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання доньки, адже розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач є працездатною особою, як вірно зазначив суд першої інстанції, не позбавлений права працевлаштуватися, не довів погіршення свого матеріального становища чи стану свого здоров`я саме порівняно з тим, які були у нього на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Доводи ОСОБА_1 , що суд не врахував наявність у нього хвороби, не впливають на рішення суду першої інстанції, адже єдина довідка про перебування позивача на диспансерному обліку з приводу виразкової хвороби та гіпертонічної хвороби не підтверджує відсутність хвороби під час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Позивачем не надано доказів, що він проходить лікування, витрачає кошти на ліки, своє оздоровлення, що дані хвороби впливають на його працездатність тощо.

Доводи апеляційної скарги, що у ОСОБА_1 перебувають на утриманні непрацездатні батьки, які потребують його допомоги, як зазначив Верховний Суд у своєму рішення від 01 серпня 2019 року по справі №760/11934/16-ц, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Разом з тим вказані доводи не були підставами позову та в силу положень ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються.

Заперечення ОСОБА_2 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові ОСОБА_1 . Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 не оскаржувалось.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 14 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: