Дата документу 06.08.2019 Справа № 334/1955/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є. у. № 334/1955/15 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
№ провадження Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
22ц/807/278/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Частюка Віталія Олександровича та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів, про передачу виконавчого провадження, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою про визнання неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Частюка В.О. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 50861954, відкритого на підставі виконавчого листа № 334/1955/15-ц, виданого 05.08.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, постанови про арешт коштів від 14.06.2016 року, про передачу виконавчого провадження від 27.02.2017 року.

В обґрунтування скарги зазначала, що 18.04.2016 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Частюком В.О. за заявою представника ПАТ «ПУМБ» від 15.04.2015 року на підставі виконавчого листа за № 334/1955/15-ц, виданого 05.08.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50861954.

04.10.2017 року вона ознайомилась з документами виконавчого провадження № 50861954, яке не було прошито та пронумеровано, відсутній опис документів та постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 334/1955/15-ц, виданого 05.08.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

На підставі аналізу матеріалів виконавчого провадження вважає, що державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Частюком В.О. постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50861954 відносно громадянки ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ., винесено 15.04.2016 року.

В подальшому відносно громадянки ОСОБА_2 , державним виконавцем 14.06.2016 року було винесено постанову про арешт коштів у сумі 468585,24 грн.

На виконання вказаної постанови державний виконавець Частюк В.О. звертався до органу Державної фіскальної служби України у Запорізькій області, органу Пенсійного фонду України, ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо наявності коштів на рахунках громадянки ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Як вбачається з відміток державного виконавця Частюка В.О. про виконання судового рішення, що містяться у виконавчому листі № 334/1955/15-ц від 05.08.2015 року, 19.12.2016 року державним виконавцем на підставі п.9 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу ПАТ «ПУМБ», однак матеріали виконавчого провадження № 50861954 не містять зазначеної постанови державного виконавця.

Зазначала, що серед матеріалів виконавчого провадження № 50861954 відсутні також: заява стягувача про повторне відкриття провадження, докази сплати відповідного збору, довіреність особи, яка подала заяву.

За вказаних обставин, на думку скаржниці, відсутні правові підстави для проведення примусових виконавчих дій державним виконавцем.

В подальшому, 02.02.2017 року державним виконавцем Частюком В.О. за участю понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , був складений Акт державного виконавця щодо не проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та винесена постанова державного виконавця від 27.02.2017 року про передачу виконавчого провадження № 50861954 до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, за місцем знаходження нерухомого майна, що належить їй на праві власності.

В порушення вимог законодавства на підставі завідомо недостовірних документів, якими є постанови та акти, що винесені та складені державним виконавцем Частюком В.О., нерухоме майно, що належить їй ОСОБА_1 , арештовано, а вона позбавлена можливості здійснювати підприємницьку діяльність.

Посилаючись на те, що вона не отримувала будь-яких постанов державного виконавця про відкриття відносно неї виконавчих проваджень за якими вона є боржником, просила:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Частюка В.О. щодо проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні від 15.04.2016 року ВП № 50861954, відкритого на підставі виконавчого листа № 334/1995/15-ц від 05.08.2015 року;

- зобов`язати начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області скасувати: постанову державного виконавця Частюка В.О. від 15.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50861954, відкритого на підставі виконавчого листа № 334/1955/15-ц від 05.08.2015 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, постанову державного виконавця від 14.06.2016 року про арешт коштів; постанову державного виконавця від 27.02.2017 року про передачу виконавчого провадження № 50861954.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Частюка Віталія Олександровича щодо проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні від 15.04.2016 року ВП № 50861954, відкритого на підставі виконавчого листа № 334/1995/15-ц від 05.08.2015 року, та зобов`язанні начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області скасувати: постанову державного виконавця Частюка В.О. від 15.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50861954, відкритого на підставі виконавчого листа № 334/1955/15-ц від 05.08.2015 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, постанову від 14.06.2016 року про арешт коштів; постанову від 27.02.2017 року про передачу виконавчого провадження № 50861954.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та прийняти постанову про задоволення скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Частюка В.О. відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» на час виникнення спірних правовідносин, тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.ч.2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі ст. 3 якого примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

За приписами ч. 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис.

За положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/1955/15 від 09.06.2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 5613181 від 29.09.2007 року в розмірі 18 694,42 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. (т.1, а.с.76-77).

На виконання рішення суду 05.08.2015 року представником ПАТ «ПУМБ» отримано виконавчий лист №34/1955/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків боржника НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 18 694,42 доларів США та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. (т.3, а.с.25-26).

Зазначений виконавчий лист стягувачем ПАТ «ПУМБ» 15.04.2015 року пред`явлено до Ленінського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області для виконання (т.3, а.с.24).

18.04.2016 року державним виконавцем Ленінського (нова назва Дніпровського) ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Частюком В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50861954 з примусового виконання виконавчого листа № 334/1955/15-ц, виданого 05.08.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, із зазначенням боржника: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , стягувач: ПАТ «ПУМБ») (т.3, а.с.28).

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику 20.04.2016 року (вих. № 19161), що підтверджується копією реєстру рекомендованої кореспонденції Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (т.1, а.с.251).

Крім того, 18.04.2016 року державним виконавцем Частюком В.О. у виконавчому провадженні №50861954 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах суми боргу 18 694,42 доларів США та 3654, 00 грн. (т.3, а.с.30) та направлено копію боржнику 19.04.2016 року (вих. №19160), що підтверджується копією реєстру поштових відправлень простої кореспонденції (із зазначенням боржника ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.253).

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем Частюк В.О. встановлено, що за виконавчим провадженням № 50861954:

-боржник з ІПН НОМЕР_1 , пенсію не отримує, за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформації не знайдено (довідка Пенсійного Фонду України) (т.3, а.с.34,35);

-боржник з ІПН НОМЕР_1 , на обліку в органах ДПС не перебуває (довідка Державної фіскальної служби України)(т.3, а.с.36);

-за боржником, ІПН НОМЕР_1 , зареєстровано житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців) (т.1, а.с.149-150).

14.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до банківської установи - Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.3, а.с.32). Копію постанови направлено боржнику ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 ) 14.06.2016 року (вих. № 25913), що підтверджується реєстром поштових відправлень простої кореспонденції (т.1, а.с.255).

Судом правильно встановлено, що основним ідентифікатором особи при здійсненні запитів до державних установ та накладенні арешту на кошти та майно боржника є унікальний ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що всі запити державного виконавця щодо майнового стану боржниці за виконавчим провадженням Ра ОСОБА_5 та відповіді на вказані запити відповідних органів: Пенсійного Фонду України (т.3, а.с.34,35); Державної фіскальної служби України)(т.3, а.с.36); Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців (т.1, а.с.149-150) містять дані про унікальний ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків ІПН НОМЕР_1 , що відповідає ідентифікаційному номеру фізичної особи - платника податків Ро ОСОБА_6 (скаржниці), зазначеному у виконавчому листі №34/1955/15-ц, виданому Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 18 694,42 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. (т.3, а.с.25-26).

З огляду на викладене не заслуговують на увагу посилання скаржниці на те, що виконавчі дії за виконавчим провадженням державним виконавцем здійснювались не відносно неї, а відносно іншої особи - Ра ОСОБА_6 , а також постанова державного виконавця про арешт коштів в сумі 468 585, 24 грн., винесена відносно іншої особи - Ра ОСОБА_6 .

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Заявниця не обґрунтовує у скарзі, яким чином постанова державного виконавця, яка винесена відносно іншої особи та виконавчі дії, які, на її думку, здійснені державним виконавцем відносно іншої особи, порушують її права.

Матеріали справи не містять доказів, що на виконання постанови державного виконавця від 14.06.2016 року про арешт коштів ОСОБА_1 з рахунків скаржниці, відкритих в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», були списані кошти за виконавчим листом №34/1955/15-ц в погашення заборгованості перед ПАТ «ПУМБ».

Судом встановлено та підтверджується змістом листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04.07.2016 року, що на виконання постанови державного виконавця від 14.06.2016 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 накладено арешт в сумі 468 585, 24 грн. та державного виконавця повідомлено про відсутність коштів на рахунках для виконання постанови (т.1, а.с.158).

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, скаржниця просила скасувати постанову державного виконавця Частюка Віталія Олександровича від 15.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №50861954, відкритого на підставі виконавчого листа № 334/1955/15-ц, виданого 05.08.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя (т.1, а.с.119-121), проте, матеріали справи не містять та скаржницею не надано постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від цієї дати - 15.04.2016 року, ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій, водночас на аркуші справи 164 том 1 знаходиться постанова державного виконавця Частюка Віталія Олександровича про відкриття виконавчого провадження ВП №50861954 від 18.04.2016 року.

За вказаних обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця Частюка В.О. Ленінського ВДВС (нова назва - Дніпровського) м. Запоріжжя ГТУЮ про відкриття виконавчого провадження № 50861954 від 18.04.2016 року за виконавчим листом № 334/1955/15-ц від 05.08.2015 року та постанови державного виконавця Частюка В.О. про арешт коштів боржника від 14.06.2016 року.

Положеннями ст.50 Закону України « Про виконавче провадження» визначено, що в останню чергу стягнення звертається на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.119 ).

Судом також встановлено, що 27.02.2017 року державним виконавцем Частюком В.О. відповідно до п.6 розділу 7 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» було винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 50861954 до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, оскільки за боржником зареєстровано приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (т.3, а.с.75), що територіально відноситься до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області.

Доводи скарги про те, що державний виконавець Частюк В.О. безпідставно виніс постанову про передачу виконавчого провадження за територіальною виконавчого провадження № 50861954 до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області не можуть бути прийняті до уваги, оскільки боржницею не надано доказів, що за рахунок майна, яке знаходилось на території Ленінського району, вимоги стягувача ПАТ « ПУМБ» в розмірі 18 694,42 доларів США та 3654,00 грн. могли бути задоволені.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця Частюка В.О. про передачу виконавчого провадження № 50861954 до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ, за місцем зареєстрованого за боржником приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо доводів скарги про те, що виконавчий лист містить відмітку про повернення виконавчого листа № 334/1955/15-ц від 05.08.2015 року стягувачу, в той час як в матеріалах виконавчого провадження відсутні: постанова державного виконавця Частюка В.О. про повернення виконавчого листа стягувачу, повторна заява стягувача про повторне відкриття провадження, докази сплати відповідного збору стягувачем при повторному відкритті виконавчого провадження.

За приписами ч.1, 4 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформації з автоматизованої системі виконавчого провадження, виконавчий лист № 334/1955/15-ц від 05.08.2015 року державним виконавцем Ленінського (Дніпровського) ВДВС м. Запоріжжя Частюком В.О. стягувачу не повертався (т.3, а.с.93-94).

Постанова про повернення виконавчого документа (виконавчого листа № 334/1955/15-ц від 05.08.2015 року) стягувачу з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена 14.02.2018 року державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Галь М.І. (т.3, а.с.56), дії якого не оскаржувались боржницею, а тому не є предметом розгляду цієї справи.

Судом встановлено, що після завершення виконавчого провадження № 50861954 державним виконавцем було виявлено помилки у прізвищі та адресі боржника, начальником відділу Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в порядку, встановленому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», скасовано постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.

19.03.2018 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Частюк В.О. на підставі ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює порядок виправлення допущеної у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадження граматичних чи арифметичних помилок, направлено листа до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про необхідність виправлення помилки в прізвище боржника з « ОСОБА_7 а ОСОБА_8 » на «Ромазанова» у постановах, які були винесені державним виконавцем Частюком В.О. в межах виконавчого провадження № 50861954 (т.1, а.с.247).

30.03.2018 року постановами державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Галь М.І. № 50861954 було внесено виправлення до постанов про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2018 року, а саме виправлено прізвище боржника з « ОСОБА_7 амазанова» на «Ро ОСОБА_8 », адресу боржника з: « АДРЕСА_1 на: « АДРЕСА_1 » (т.3, а.с.45-53).

Граматична помилка, допущена державним виконавцем у постановах виконавчого провадження та інших документах виконавчого провадження, не свідчить про неправомірність дій державного виконавця та не є підставою для скасування процесуальних документів, вказані посилки виправлені в передбачений законом спосіб.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до процесуальних порушень судом при розгляді справи, а саме: 27 червня 2017 року суд не проголошував судове рішення по справі; копію судового рішення заявнику видано через 12 календарних днів після постановлення ухвали суду; під час перебування в нарадчій кімнаті 27 червня 2017 року по зазначеній справі суддя приймав участь в іншому засіданні; рішення ухвалив на підставі фальшивих доказів, наданих відділом ДВС; перебував в судових засіданнях без мантії.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).

Статтями 43,49 ЦПК України визначені права та обов`язки сторін.

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

За приписами ст. ст. 43, 49 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається на власний розсуд своїми правами, зокрема має право: ознайомлюватися з журналом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник подавав письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти журналу судового засідання від 27.06.2018 року (т.3, 105 зворот.), з приводу того що ухвалу суду не було оголошено 27.06.2018 року, о 12 год. 45 хв., як зазначено в журналі судового засідання в порядку положень ст.249 ЦПК України (т3, а.с.109 зворот.).

При цьому письмових зауважень з приводу перебування судді у судових засіданнях без мантії заявниця та її представник не подавали.

Ухвалою Ленінського районного суду від 18 червня 2019 року письмові зауваження з щодо технічного запису судового засідання та протоколу судового засідання від 27.06.2018 року у зазначеній справі залишено без задоволення (т.3, а.с.198).

Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо перебування судді у судових засіданнях у зазначеній справі без мантії, а також на підтвердження тих обставин, що під час перебування суді в нарадчій кімнаті по справі, він приймав участь в судовому засіданні в іншій справі матеріали справи не містять.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги в частині не оголошення судом ухвали в судовому засіданні 27.06.2018 року а також перебування судді у судових засіданнях без мантії, участь судді в іншому судовому засіданні під час перебування в нарадчій кімнаті у зазначеній справі, колегія суддів вважає неприйнятними.

Посилаючись в апеляційній скарги на те, що суд не надав оцінки діям державного виконавця під час відкриття виконавчого провадження, заявниця не зазначає, яким саме діям державного виконавця судом не надано оцінку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції рішення ухвалене на підставі сфальшованих державною виконавчою службою документів реєстрів поштових відправлень простої кореспонденції (т.1, а.с.253-255), Акту державного виконавця Частюка В.О. від 02 лютого 2017 року щодо не проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути прийнято до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні матеріали проведення службової перевірки щодо зазначених питань або вирок суду, яким встановлені вказані обставини.

Твердження апеляційної скарги про те, що повний текст ухвали суду від 27 червня 2018 року отримано представником заявниці лише 09 липня 2018 року знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, однак вказана обставина є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали відповідно до положень ст.354 ЦПК України, та не є підставою для скасування ухвали, передбаченою вимогами ст.ст.376, 379 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: