ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 635/5051/17

провадження № 22-ц/818/3680/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд соціального страхування України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області,

третя особа - Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та комісії з реорганізації Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, директор Фонду соціального страхування України Сітайло Валерій Сергійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа - Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та комісії з реорганізації Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, директор Фонду соціального страхування України Сітайло Валерій Сергійович про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2019 року, постановлене під головуванням судді Савченка Д.М., в залі суду в смт Покотилівка Харківської області (повний текст судового рішення складено 21 травня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду соціального страхування України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа - Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та комісії з реорганізації Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, директор Фонду соціального страхування України Сітайло Валерій Сергійович про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року та постанову суду апеляційної інстанції від 05 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Голови комісії, директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сітайла В.С. від 31.07.2017 року №376-к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині дати та підстав звільнення ОСОБА_1 . Змінено дату та підстави звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Визнано ОСОБА_1 звільненим з посади заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 03 вересня 2017 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по 03.09.2017 року у сумі 8672,38 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у сумі 8295,32 грн. У задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Фонду соціального страхування України поновити ОСОБА_1 попередні умови праці, поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, зобов`язання Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області усунено перешкоди ОСОБА_1 у виконанні своїх посадових обов`язків відмовлено. Стягнуто з Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що наявні підстави не лише для визнання його звільнення незаконним, а і для поновлення його на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, оскільки відповідачем не було дотримано порядку вивільнення працівників, після реорганізації Фонду йому запропоновано іншу роботу пізніше ніж за два місяці до звільнення. Крім того, позивач не погоджується із доведеністю факту про те, що кандидати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали переваги на залишенні на роботі. ОСОБА_1 вважає, що саме він мав більшу довіру при виконанні відповідальних виробничих завдань, оскільки він є більш кваліфікований та досвідчений працівник, ніж ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому саме він мав переважне право на залишенні на роботі. Судом не враховано, що відповідачем було видано йому трудову книжку з затримкою на сім місяців, у трудовій книжці не зазначено про звільнення.

Представники Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області надали відзиви на апеляційну скаргу, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2019 року - залишити без змін. Зазначили, що судом першої інстанції враховані висновки Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі за вказаним позовом та обгрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 частково. При цьому поновити позивача на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області неможливо, оскільки він на цій посаді не працював.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Скасовуючи попередні рішення судів, суд касаційної інстанції виходив з того, що на підприємстві фактично відбулось скорочення штату внаслідок реорганізації, а не зміна істотних умов праці. Зазначене може слугувати підставою для звільнення лише за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням гарантій, передбачених ст. 252 КЗпП України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивача безпідставно звільнено на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, оскільки фактично відбулось скорочення чисельності або штату, внаслідок чого посада, яку займав позивач, фактично була скорочена, у зв`язку з чим позивач мав бути звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Тому наявні підстави для визнання наказу про звільнення позивача незаконним в частині формулювання підстав і дати звільнення позивача. Оскільки іншу роботу позивачеві запропоновано 03.07.2017 року, він підлягав звільненню не 31.07.2017 року, а 03.09.2017 року, на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. При цьому підлягає стягненню з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2017 року по 03.09.2017 року у сумі 8 672,38 грн. У задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Фонду соціального страхування України поновити позивачу попередні умови праці, поновлення його на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, зобов`язання Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області усунути перешкоди ОСОБА_1 у виконанні своїх посадових обов`язків необхідно відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що наказом від 10 жовтня 2011 року № 507-к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 22 т.1).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року внесено зміни до перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно з якими передбачено утворити Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Припинити виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Фонду соціального страхування України. Рішення щодо припинення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності привести у відповідність із цим Законом протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом. Припинити всі відокремлені підрозділи Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та/або їх робочих органів та відділень протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом, забезпечивши повне правонаступництво таких відокремлених підрозділів юридичними особами, які їх створили, а за їх відсутності - Фондом соціального страхування України, у тому числі щодо всіх прав, обов`язків та майна.

Наказом від 22 травня 2017 № 259-ос передбачено припинення Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (а.с.23-25 т.1)

Наказом від 26 травня 2017 року № 694 передбачено припинення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Харківській області шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області.

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 24 травня 2017 року № 34 «Деякі питання реорганізації Фондів соціального страхування» постановлено закінчити процедуру припинення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України шляхом реорганізації до 01 серпня 2017 року (а.с. 26 т.1).

19 травня 2017 року повідомлено ОСОБА_1 про зміни в організації праці, що підтверджується його особистим підписом (а. с. 29).

26 червня 2017 року та 03 липня 2017 року позивачу запропоновано перейти на роботу в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на посаду головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму (а.с.30,32 т.1).

Згода на таке переведення надана не була, що не заперечується позивачем.

Наказом голови комісії з реорганізації, директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31 липня 2017 року № 376-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що припинення виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відбулося на підставі наказу від 22 травня 2017 року № 259-ос шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Позивач вважає, що оскільки реорганізація відбулася шляхом приєднання, то дія трудового договору з ним продовжується, а тому рішення про його звільнення у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці є незаконним. Крім того, позивач зазначає, що він не отримував повідомлення про зміну істотних умов праці, а також не отримував лист від 26 червня 2017 року щодо надання згоди (незгоди) про переведення на іншу роботу в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та вважає акт від 30 червня 2017 року про ненадання відповіді на вказаний лист сфальсифікованим. При звільненні не було враховано його переважного права на залишення на роботі. Також позивач зазначає, що будь-яких змін в організації виробництва і праці, які б стали підставою для його переведення на іншу роботу не було та ніяких наказів з цього приводу не видавалось. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та комісії з реорганізації Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31 липня 2017 року № 376-к «Про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 6 статті 36 КЗпП України»; зобов`язати Фонд соціального страхування України поновити попередні умови праці, у межах його спеціальності, кваліфікації і посади, які були обумовлені трудовим договором на посаді заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; поновити на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; зобов`язати усунути перешкоди у виконанні своїх посадових обов`язків шляхом забезпечення безпосереднього доступу до робочого місця заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Харківській області; стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до стаття 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Частиною третьою та четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обгрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів тощо (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 22 травня 2017 року № 259-ос припинено Виконавчу дирекцію Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, де працював ОСОБА_1 , шляхом приєднання до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, та запропоновано позивачу перейти на роботу в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на посаду головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму.

03 травня 2017 року створено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в штаті якого передбачено лише дві посади заступника начальника управління, в той час як штатними розписами організацій, які були приєднані, було передбачено чотири посади заступників.

При цьому представником відповідача зазначено, що посада заступника начальника Управління не відповідає посаді заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, на якій працював ОСОБА_1 до реорганізації.

Тобто на підприємстві фактично відбулось скорочення чисельності або штату працівників, що може слугувати лише підставою для звільнення працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з обов`язковим дотриманням гарантій, передбачених вимогами КЗпП України.

Наявність в штатному розписі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області лише двох посад заступника начальника управління, замість чотирьох, які були передбачені штатними розписами організацій, які були приєднані, не можна вважати зміною істотних умов праці в розумінні частини третьої статті 32 КЗпП України.

Рішення суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу Голови комісії, директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сітайла В.С. від 31.07.2017 року №376-к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині дати та підстав звільнення ОСОБА_1 ; змінена дати та підстави звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; визнання ОСОБА_1 звільненим з посади заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 03 вересня 2017 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по 03.09.2017 року у сумі 8672,38 грн., - відповідачами не оскаржується.

Так, у відзивах на апеляційну скаргу відповідачі зазначають, що на підприємстві фактично відбулося скорочення чисельності або штату працівників, що є підставою для звільнення працівника згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідачі вважають обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання наказу про звільнення позивача незаконним в частині формулювання підстав і дати звільнення. Вказують, що оскільки іншу роботу позивачеві запропоновано 03.07.2017 року, тому він підлягав звільненню не 31.07.2017 року, а 03.09.2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Також відповідачами зазначено про правильний розрахунок судом суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 .

Зі змісту апеляційної скарги позивача вбачається, що ним оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині відмовлених позовних вимог, а саме: в частині відмови йому у поновленні на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; зобов`язання усунути перешкоди у виконанні своїх посадових обов`язків шляхом забезпечення безпосереднього доступу до робочого місця заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Харківській області. Позивач вважає, що мав переважне право на залишенні на роботі. Не заперечував, що фактично відбулось скорочення штату внаслідок реорганізації.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Матеріали справи свідчать про те, що на посади заступників начальника управління після реорганізації прийнято ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 123-131).

Критерії відбору кандидатів на посади заступників директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, які брались за основу відповідачами при визначенні кандидатів на посаду заступників начальника Фонду соціального страхування України, затверджено постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2016 № 17 (т. 2, а.с. 95, 96).

З урахуванням вказаних критеріїв визначено, що вирішуючи питання про призначення на посаду заступника начальника управління, ОСОБА_2 мала кваліфікацію магістра з державного управління та магістра з адміністративного менеджменту, стаж роботи на керівних посадах 10 років, користувалась авторитетом у колективі та мала найвищу продуктивність праці. Найвищу трудову кваліфікацію мав ОСОБА_3 , який з 2006 року обіймав посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду СС від нещасних випадків у Харківській області. ОСОБА_1 мав вищу освіту інженера-будівельника, економіста та юриста.

З наказів про преміювання директорів виконавчих дирекцій відділень Фонду та їх заступників за період 2016-2017 років вбачається, що рівень преміювання ОСОБА_1 складав 3-20 %, інших працівників - 50-100 % (т. 2, а.с. 102-118).

Листами від 08.06.2016 року та 26.07.2017 року виконавча дирекція ХОВ ФСС з ТВП інформувала голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про порушення ОСОБА_1 своїх службових обов`язків (т. 2, а.с. 120, 121).

За таких обставин доводи про наявність у позивача переважного права на залишення на роботі є безпідставними.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивач, будучи більше ніж за два місяці попереджений про зміну умов праці у зв`язку із наступною реорганізацією, не погодився на переведення на посаду, що відповідає його професії та спеціальності - головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму, тому підлягав звільненню.

Проте при виданні наказу про звільнення відповідач безпідставно зазначив підставою звільнення п.6 ст. 36 КЗпП України, хоча фактично позивач був звільнений за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Також суд першої інстанції дав належну оцінку дотриманню відповідачем процедури звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому правильно послався на відсутність у позивача переважного права на залишенні на роботі та передбачене ст. 43-1 КЗпП України право розірвання трудового договору за ініціативою власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в разі звільнення керівника підприємства, установи та організації та його заступників.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Крім того ОСОБА_1 не був обраний до профспілкових органів, тому норма статті 252 КЗпП України на нього не поширюється.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач мав переважне право перед іншими працівниками на обіймання посади заступника начальника управління після реорганізації.

Підстав для поновлення позивача на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, на якій він не працював, колегія суддів не вбачає.

Доказів того, що відповідачем протиправно було прийнято на посади заступників начальника управління після реорганізації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - позивачем суду не надано.

Натомість встановлено, що кандидати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мали більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, що було належним чином враховано при прийнятті рішення про призначення на посади заступників саме цих осіб та звільнення позивача.

Доводи про те, що ОСОБА_3 на час його призначення на посаду мав вік більше 65 років на висновки суду не впливають, оскільки законом не заборонено прийняття осіб, що досягли віку 65 років, на керівні посади, які не відносяться до державної служби.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідачем було видано йому трудову книжку із затримкою на сім місяців, що є підставою для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - не приймаються колегією суддів, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріали справи свідчать про те, що при розгляді справи у суді першої інстанції позивачем не заявлено вимог на підставі ч.5 ст. 235 КЗпП України щодо затримки видачі трудової книжки при звільненні. Тому суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 367 ЦПК України, позбавлений можливості робити висновки щодо вимог, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 22.08.2019 року.