Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5691/18 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/5691/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Корбута В.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, до досягнення ним двадцяти трьох років. В обгрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Син навчається в Національній академії внутрішніх справ. Вказала, що вона не має можливості повністю задовольнити його життєві потреби та забезпечити одягом, взуттям, ліками. Посилаючись на положення ст. 199 СК України просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2018 р. і до припинення сином навчання в Національній академії внутрішніх справ, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2019 року - без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . Зокрема зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції його безпідставно не залучено до участі у розгляді справи. Вказує, що вирішуючи питання про стягнення аліментів судом не встановлено дійсний обсяг його аліментної потреби, в той час як учасники справи не заперечували саму по собі нужденність в матеріальній допомозі. Зазначає, що суд неправильно встановив сукупний дохід відповідача, взявши до уваги його прибуток від підприємницької діяльності, який становить 599 800, 00 грн та не підсумував дохід від здавання паїв в оренду, що становить 110700 грн за 2018 рік.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема, зазначає, що доводи ОСОБА_3 про те, що він отримує дохід від здавання паїв в оренду є помилковими, оскільки він навпаки орендує земельні ділянки та сплачує податки за орендовану землю. Вказує, що посилання ОСОБА_3 на те, що його не залучено судом до участі у справі є безпідставними, оскільки це є правом, а не обов`язком суду. Зазначає, що син навчається на державному замовленні, харчується та проживає у гуртожитку за рахунок держави, отримує оклад курсанта та разову грошову винагороду курсанта, а тому його твердження щодо скрутного матеріального стану є безпідставним. Також вказує, що син не надав переконливих доказів того, що він потребує матеріальної допомоги саме в сумі 2500 грн щомісячно та не довів, що він (батько) може надавати таку допомогу.

У судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції просив скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_4 Надав пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги. Додатково пояснив, що оскільки він навчається у Національній академії внутрішніх справ України на денній формі навчання, тому позбавлений можливості працювати та забезпечувати себе. Вказав, що за умовами навчання займається спортом та зобов`язаний щоденно відвідувати стадіон, який знаходиться в іншому місці, а відтак - нести витрати на проїзд, додаткове харчування. Зазначив, що не перебуває на повному державному утриманні, купує одяг (форму), взуття. Несе значні витрати, пов`язані з навчанням, проїздом з м. Києва до м. Бердичева, де проживає мати, яка забезпечує його частково продуктами харчування.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог. Пояснила, що працює медсестрою та отримує мінімальну заробітну плату, окрім того має на утриманні 6-річну дочку, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу синові. В той час відповідач є приватним підприємцем, вирощує пшеницю на продаж, від чого має великий дохід, також має у власності великий приватний будинок, інших утриманців не має.

ОСОБА_2 у судовому засіданні просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що займається фермерським господарством, у зв`язку із чим орендує земельні паї та вирощує пшеницю, проте прибутку від фермерської діяльності в чистому вигляді майже не отримує. Вказав, що дійсно має великий будинок, проте він холодний і взимку вимушений опалювати його каміном з метою економії. Зазначив, що крім сина у нього є старша донька. Наголосив, що син отримує грошову винагороду щомісячно у розмірі 200грн. та щорічно в межах тисячі грн. Виходячи із наведеного вважає, що вимоги про стягнення з нього 2500грн. на утримання сина є безпідставними.

Житомирським апеляційним судом 08 квітня 2019 року розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ухвалено судове рішення про залишення її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 звернувся із апеляційною скаргою після апеляційного перегляду справи, а тому розгляд справи відбувається за правилами ст. 370 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1, 3, 4 ст. 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367, 370 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 7).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є курсантом Національної академії внутрішніх справ, термін навчання - з 14.08.2017 р. по 30.06.2021 р. ОСОБА_3 навчається на 2 курсі денної форми навчання, за державним замовленням та відповідно до чинного законодавства перебуває на неповному державному утриманні (а.с. 58).

Згідно довідки про доходи та відрахування за 2018 рік Національної академії внутрішніх справ №872228 за період із січня по грудень 2018 року ОСОБА_3 нараховано 5542, 54 грн та відраховано 5542,54 грн (а.с. 59).

Із листа від 15.01.2019 Бердичівського управління ГУ ДФС у Житомирській області та додатку до нього, а також з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця вбачається, що ОСОБА_2 задекларував дохід від здійснення господарської діяльності за 2018 рік у розмірі 599 800,00 грн., інші види доходів відсутні (а. с. 54, 55, 77).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що син сторін є повнолітнім, проте продовжує навчання на денній формі навчання, власного доходу не має, а тому має право на отримання аліментів в порядку ст. 199 СК України. Визначаючи розмір аліментів в сумі 800 грн щоміячно, суд вважав, що хоча відповідач і задекларував дохід від здійснення господарської діяльності за 2018 рік у розмірі 599 800, 00 грн, проте його чистий дохід у 2018 році становив 40 533, 00 грн, тобто 3377, 75 грн на місяць, так як останній має кредитні зобов`язання та займається господарською діяльністю, яка потребує витрат.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог в цій частині, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей, якщо вони потребують матеріальної допомоги.

Проте, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції неповно дослідив обставин справи та дійшов помилкового висновку щодо недоведеності потреби сина сторін в наданні йому матеріальної допомоги та можливості надання такої допомоги відповідачем.

Так, ОСОБА_3 є курсантом Національної академії внутрішніх справ, навчається на денній формі навчання, а тому в силу специфіки навчання позбавлений можливості працювати та отримувати дохід.

Разом із тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_3 у потребі матеріального забезпечення на період навчання. Ці потреби є загальновідомими та складаються із необхідності придбання звичайного одягу та взуття, а також професійного обмундирування, оскільки не перебуває на повному державному утриманні. Він потребує витрат на придбання додатково продуктів харчування, канцелярських приладів та інших засобів та послуг, пов`язаних з навчанням та зайняттям спортом, необхідності оплати проїзду та несення інших витрат, враховуючи також мінімальні потреби на витрати, пов`язані з відпочинком.

Розмір аліментів, визначений судом, є недостатнім у порівнянні з потребами ОСОБА_3 , ураховуючи економічну ситуацію в контексті цін на товари.

Отже, потреба ОСОБА_3 у матеріальній допомозі від батьків є обгрунтованою.

При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітнього сина сторін, необхідно врахувати можливість надання утримання матір`ю, яка працює медсестрою, отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні малолітню дитину, що не заперечувалось відповідачем.

А тому можливість надання матеріальної допомоги своєму сину матір`ю є неспівмірною із можливістю надання такої допомоги батьком.

Посилання суду першої інстанції на розрахунок доходу відповідача, проведеного ним особисто, щодо собівартості вирощування озимої пшениці, а відтак його доходу, колегія суддів вважає необгрунтованим, та таким, що спростовується матеріалами справи, а саме довідкою ДФС від 15.01.2019 про отримання саме доходу від здійснення господарської діяльності у розмірі 599800грн, отриманого у 2018 році (а.с.54).

Наявність кредитних зобов`язань не є суттєвим фактором, що впливає на загальний матеріальний стан відповідача.

Доводи відповідача про незадовільний стан свого здоров`я та витрати на лікування в загальній сумі 2 308грн. (а.с.40,68) не впливають на вирішення спору, оскільки син сторін також потребує медичної допомоги в частині стоматологічних послуг, про що було пояснено як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 та не спростовано відповідачем, проте кошти на зазначені потреби відсутні.

Посилання відповідача у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції, як на підставу для відмови в задоволенні апеляційної скарги, на отримання сином стипендії, яка в середньому становить 250 грн. на місяць (довідка про розмір стипендії міститься в матеріалах справи (а.с.59) не заслуговують на увагу, оскільки зазначена сума є мізерною та не покриває мінімальних потреб курсанта (студента).

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи із наведеного, з урахуванням необхідності матеріального забезпечення та прожиткового мінімуму працезданих осіб в Україні та враховуючи економічне підгрунтя, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 у сумі 2000 грн. Вказана сума є достатньою для забезпечення нагальних щоденних потреб дорослої людини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої, підлягає зміні в порядку положень ст. 376 ЦПК України, а рішення апеляційної інстанції - скасуванню в порядку ч. 3 ст. 370 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 370, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_2 з 800 грн до 2000 грн щомісячно. В решті рішення залишити без змін.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.08.2019.

Головуючий Судді