Справа № 188/215/19
Провадження № 2/188/224/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Олійник В.С. ,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк " про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів ( в межах ЗУ " Про захист прав споживачів ) ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає наступні обставини.

05.09.2018 р. між нею та відповідачем було укладено угоду № SAMDNWFC8 про відкриття карткового рахунку для отримання заробітної плати з кредитним лімітом 0 грн.00 коп. Вказана обставина підтверджується копією виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 .

Тобто між сторонами виникли правовідносини щодо неї , як споживача та АТ КБ " Приватбанк " , як надавача фінансових послуг .

Оскільки метою їхніх правовідносин було надання фінансових послуг , тому на вказані правовідносини поширюється дія ЗУ " Про захист прав споживачів " .

Після отримання нею на вказаний картковий рахунок заробітної плати вона почала помічати зникнення грошових коштів з її карткового рахунку.

Так , в період з 01.10.2018 р. по 12.02.2019 р. відповідачем з її карткового рахунку безпідставно списано на своє користь грошові кошти в розмірі 4294.04 грн.

Вона неодноразово зверталася на " гарячу лінію " АТ КБ " Приватбанк " та його найближче відділення з метою отримання пояснень про причини автоматичного списання з неї грошових коштів , але до теперішнього часу зрозумілих пояснень щодо правової підстави списанняґ коштів їй не надано . Єдиним аргументом відповідача було нібито наявність у неї заборгованості за кредитним договором у 2014 р.

Стосовно списання з неї грошових коштів пояснює , що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 р. ( набрало чинності 05.12.2018 р. в задоволенні позову АТ КБ " Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі . Підставою для відмови в позові був факт спливу позовної давності за вказаними правовідносинами .

Незважаючи на факт спливу позовної давності , недоведеності факту отримання та використання нею вказаного кредиту та наявності рішення суду про відмову в позові відповідач безпідставно з її заробітної плати стягнув на свою користь грошові кошти в розмірі 4294.04 грн.

Своїми протиправними діями відповідач спричинив їй моральну шкоду , яка полягає у знижені її соціального рівня та її потреб вдвічі , а саме стягнення з неї 50% від її заробітку не давало їй змоги придбавати якісні та в повному обсязі продукти харчування , одяг , засоби особистої гігієни. Вона змушена була на протязі майже півроку вдвічі скоротити свої витрати на потутові потреби . Вона фактично змушена бути бути утриманкою у своєї матері , оскільки її залишок після стягнення залишався менше прожиткового мінімуму , що встановоено ЗУ " Про державний бюджет " . Всі ці підстави суттєво вплинули на її психічний та фізіологічний стан .

Моральну шкоду вона оцінює в 4000 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі :

- 4294 грн. 04 коп. в рахунок повернення безпідставно стягнутих коштів ;

- 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди ;

- 100 грн. в рахунок відшкодування витрат по справі у вигляді оплати послуг за формування виписки по картковому рахунку.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача .

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивач в своїй заяві просить суд справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача під час проведення судового засідання в режимі відеоконференції позов не визнав . Зазначив , свою позицію виклав у письмовому відзиві на позовну заяву.

В доповнення зазначив , що списання грошових коштів з банківського рахунку позивача вони проводять на законних підставах , так як є кредитний договір від 2014 р. і на підставі підписаної позивачем ( позичальником ) Угоди . Позивач в даному договорі прийняла його умови безумовно та в повному обсязі, прийняла на себе зобов`язання дотримуватись їх та згодна з укладенням з Банком цього Договору.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню .

Судом встановлено, що згідно роздруківки банківських операції наданих АТ КБ " Приватбанк " вбачається , що між сторонами дійсно було укладено угоду № SAMDNWFC8 про відкриття карткового рахунку для отримання заробітної плати з кредитним лімітом 0 грн.00 коп.

В даному банківському документі у зворотному хронологічному порядку з 31.01.2019 р. зазначається рух грошових коштів позивача , в тому числі і зазначається дата операції та деталі операції . А саме :

- 31.01.2019 р. автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті 99**12 , сума операції - 548.20 грн. ;

- 31.01.2019 р. - "- "- по карті 88**16 , сума операції - 1370 грн. ;

- 15.01.2019 р. - "- "- по карті 88**16 , сума операції - 512.50 грн. ;

- 22.12.2018 р. - " - "- по карті 88** 16 , сума операції - 1111,74 грн. ;

- 03.12.2018 р. - "-" - по карті 88**16 , сума операції - 18.77 грн. ;

- 06.11.2018 р. -"-" - по карті 88 **16 , сума операції - 99.50 грн. ;

- 05.11.2018 р. - "-"- по карті 88** 16 , сума операції - 55.00 грн. ;

- 14.10.2018 р. -"-" - по карті 88** 16 , сума операції - 577.50 грн.

Також, в даному документі підтверджується доводи позивача , що вона дійсно уклала угоду з відповідачем про відкриття банківського рахунку для отримання заробітної плати , так як у графі " деталі операції " вказується про надходження заробітної плати - " Попелюшка ". КДНЗ .

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 р. було відмовлено у задоволені позову ПАТ КБ " Приватбанк " до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01.11.2010 р. . Підставою для відмови було пропущення позивачем строків позовної давності.

Суд не бере до уваги та вважає безпідставними доводи представника відповідача викладені у відзиві до позову від 27.05.2019 р.

По-перше , представник відповідача ( з незрозумілих підстав ) зазначає , що в провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває справа № 188/215/19 за позовом ПАТ КБ " Приватбанк " до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості . В той же час вказаний номер справи стосується справи за позовом ОСОБА_3 до АТ КБ " Приватбанк " про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

По-друге , даному відзиві представник відповідача за відправну точку взяв договір № б/н від 01.11.2010 р. який було укладено між ПАТ КБ " Приватбанк " та ОСОБА_3 відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 ( позивач ) отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок .

В подальшому представник акцентує увагу суду на Умови та Правила надання банківських послуг щодо вищевказаного кредитного договору та вважає , що позивач , як боржник по даному договору повинна сплачувати свою заборгованість по даному договору та вважає , що всі автоматичні списання грошей для погашення простроченої заборгованості є законними .

Суд вважає дане твердження безпідставним та надуманим.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів позивача з її карткового рахунку.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на норми ст. 121 ЦК України, а саме на те, що відповідач безпідставно отримав грошові кошти, які підлягають поверненню .

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України .

Ст. 121 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Як зазначалося вище , судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу відкриття і обслуговування банком карткового рахунку позивача .

Однак , згідно доказів відповідачем були безпідставно перераховані на свою користь спірні грошові в сумі 42394.04 грн. , а тому на підставі статті 1212, 1213 ЦК України останній зобов`язаний їх повернути незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Крім того , відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

З матеріалів справи , з відзиву представника відповідача не вбачається , що позивач , як клієнт банку давала дозвіл ( розпорядження ) на списання спірних грошових коштів , рішення суду щодо даного питання відсутнє так і відсутні будь-які інші підстави для цього.

Відповідачем суду не надано доказів жодної правової підстави, передбаченої ст.11 ЦК України, для набуття ним вказаного майна (грошей).

Таким чином, суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» має відшкодувати позивачу вищевказану суму некоректно виконаних платіжних операцій та відновити залишок коштів на картці-рахунку № НОМЕР_2 .

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Як зазначалося вище рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 р. було відмовлено у задоволені позову ПАТ КБ " Приватбанк " до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01.11.2010 р. . Підставою для відмови було пропущення позивачем строків позовної давності.

Отже , на думку суду , після набрання рішенням законної дії у відповідача не було жодних правових підстав для безпідставного списання грошових коштів , які отримувала позивач в якості заробітної плати та які зараховувалися на вищевказаний банківський рахунок.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України є «обов`язковість рішень суду».

Також суд зазначає , що однією з засад цивільного судочинства, визначеною у ст. 2 ЦПК України є обов`язковість судового рішення.

Нормами ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В той же час , відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц.

Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції Україниабо випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання банківських послуг.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Правила статті 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини.

Отже , в силу вищезазначеного , суд вважає , що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

При цьому суд бере до уваги , що позивачем на підтвердження страждань та причинного зв`язку між діями відповідача , переживаннями не надано суду належних та допустимих доказів. Відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями вони спричинені, відсутні докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання, з чого виходить при визначенні розміру моральної шкоди 4000,00 грн.

Крім того , підлягає задоволенню і вимога позивача щодо стягнення 100 грн. в рахунок відшкодування витрат по справі у вигляді оплат послуг за формування виписки по картковому рахунку.

Дана вимога підтверджується відповідним доказом - квитанцією 1503-3441-5967-945 від 12.02.2019 р.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір , від сплти якого було звільнено позивача.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 4, 81, 141, 263- 265, 280- 283 ЦПК України, ст. ст. 1066 -1069 , 1071, 1212-1213 ЦК України суд , -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк " про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів ( в межах ЗУ " Про захист прав споживачів ) - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк " ( юридична адреса - вул. Грушевського , 1 Д. м. Київ . 01001 . Україна , АДРПОУ -14360570 ) на користь ОСОБА_1 :

- 4294 ( чотири тисячі двісті дев"яносто чотири ) грн. в рахунок повернення безпідставно стягнутих коштів :

- 100 ( сто грн. ) грн. , що є судовими витратами ( витребування доказів ) у вигляді оплати послуг за формування виписки по картковому рахунку.

В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити в зв"язку з безпідставністю.

Копію рішення невідкладно направити сторонам для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня отримання копії даного судового рішення.

Суддя М. П. Полубан