ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/114/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 305030000 Казидуб О.Г. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Храпка В.Д.

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Казидуб О.Г., повний текст рішення виготовлений 12 березня 2019 року, по справі за позовом Черкаського державного технологічного університету до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року Черкаський державний технологічний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, вказуючи, що у липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ЧДТУ про стягнення середньої заробітної плати за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

11 серпня 2017 року заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси позов ОСОБА_1 до ЧДТУ задоволено повністю, вирішено стягнути з ЧДТУ на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року в сумі 178303,00 грн. Не погодившись з рішенням суду ЧДТУ було подано апеляційну скаргу. Проте, позивачкою до прийняття рішення апеляційним судом Черкаської області в примусовому порядку на підставі виконавчого листа за № 711/5884/17 від 07 вересня 2017 року через ГУ Державної казначейської служби у Черкаській області відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 були стягнуті з ЧДТУ грошові кошти в сумі 178303,00 грн.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 28 грудня 2017 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2017 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ЧДТУ про стягнення середнього заробітку за час виконання рішення суду відмовлено повністю. Таким чином, відпали правові підстави для набуття ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 178303,00 грн.

29 грудня 2017 року на адресу відповідача була направлена вимога про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 178303,00 грн. Дана вимога залишена ОСОБА_1 без відповіді.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їхню користь безпідставно набуті кошти в розмірі 178303, 00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року позовні вимоги Черкаського державного технологічного університету - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Черкаського державного технологічного університету (, 18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 460) безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 178303, 00 (сто сімдесят вісім тисяч триста три) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Черкаського державного технологічного університету судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що виразилося у довільному помилковому тлумаченні ст.ст. 1212-1215 ЦК України та незастосуванні положень Закону України «Про судовий збір». Скаржник звертає увагу на те, що задовольняючи позовні вимоги ЧДТУ, суд першої інстанції виходив з того, що виплата коштів на виконання рішення суду є видом позадоговірних зобов`язань, а тому спірні правовідносини, на думку суду, регулюються ст.ст. 1212,1215 ЦК України. З даним висновком ОСОБА_1 не погоджується, вважає його помилковим та посилається на рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року у справі № 13-рп/2011 згідно якого способом захисту прав особи у разі отримання стягувачем за виконання та у подальшому скасованим чи зміненим судовим рішенням, є інститут повороту виконання рішення суду. Крім того, при винесенні судом першої інстанції було допущено порушення Закону України «Про судовий збір» на підставі п.9 ч.1 ст. 5 якого, ОСОБА_1 як інвалід 2-ї групи, звільнена від сплати судового збору на що суд першої інстанції уваги не звернув.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.03.2019 року у цивільній справі № 711/3248/18 скасувати та винести нове рішення, яким Черкаському державному технологічному університету відмовити у задоволенні позову.

22 травня 2019 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від Черкаського державного технологічного університету надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві апеляційну скаргу вважають безпідставною та необґрунтованою в зв`язку з чим остання не підлягає до задоволення. Вказують, що посилання скаржника на встановлення Конституційного Суду України по справі № 13-рп/2011 та ст. 444 ЦПК України виключного порядку повернення безпідставно набутих коштів через інститут повороту виконання рішення є безпідставним. Звертають увагу на те, що важливою є та обставина, що рішення та висновки Конституційного Суду України є обов`язковими до застосування саме щодо предмета спору, який по справі № 711/3248/18 не є тотожним з предметом спору по справі № 13-рп/2011.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь Черкаського державного технологічного університету в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи у сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Черкаського державного технологічного університету до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, наявних в матеріалах справи доказів, на підставі яких прийшов до висновку, що підстава набуття спірного майна відпала у зв`язку зі скасуванням заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2017 року, постановою апеляційного суду Черкаської області від 28.12.2017 року.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає висновок таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що 11 серпня 2017 року заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси позов ОСОБА_1 до ЧДТУ задоволено повністю, вирішено стягнути з ЧДТУ на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2016 в сумі 178303,00 грн. До прийняття рішення апеляційним судом Черкаської області по даній справі в примусовому порядку на підставі виконавчого листа за № 711/5884/17 від 07.09.2017 через ГУ Державної казначейської служби у Черкаській області відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 були стягнуті з ЧДТУ грошові кошти в сумі 178303,00 грн.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 28.12.2017 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.08.2017 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ЧДТУ про стягнення середнього заробітку за час виконання рішення суду відмовлено повністю. Таким чином, відпали правові підстави для набуття ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 178303,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Черкаський державний технологічний університет звертався до суду з заявою про поворот виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету про стягнення середньої заробітної плати за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі. Ухвалою суду від 07.02.2018 року заяву задоволено та здійснено поворот виконання заочного рішення від 11.08.2017 року у цивільній справі №711/5884/17 шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь Черкаського державного технологічного університету грошові кошти в сумі 178303 грн.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 12.04.2018 року скасовано ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси про поворот виконання рішення та в задоволенні заяви ЧДТУ відмовлено у зв`язку з чим Черкаський державний технологічний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов законодавства.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстав, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 25 січня 2018 року у справі № 601/2435/15-ц (провадження № 61-414св18).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 набула у власність майно ЧДТУ, а саме грошові кощти на суму 178303 грн. 00 коп. Підставою для такого набуття було заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2017 року. Указана підстава відповідачкою ОСОБА_1 для набуття спірних коштів за рахунок ЧДТУ відпала у зв`язку зі скасуванням заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2017 року судом апеляційної інстанції.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження позовних вимог, які оцінено на предмет належності. допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що ОСОБА_1 набула у власність майно ЧДТУ, а саме грошові кошти на суму 178303 грн. 00 коп. на підставі судового рішення, яке згодом було скасовано апеляційним судом, тобто підстава набуття майна згодом відпала у зв`язку з чим, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ЧДТУ прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЧДТУ грошових коштів в розмірі 178303 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирішення спору врегульоване процесуальним законодавством про поворот виконання рішення суду не дають підстав для скасування оскарженого рішення.

Пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такого, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення його речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якого він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі; 3) є підстави для повернення майна потерпілого, передбачені статтею 1212 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_1 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Черкаського державного технологічного університету судових витрат, що складаються з судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп., виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 подавала до суду копію пенсійного посвідчення № з якого вбачається, що ОСОБА_1 є особою з II групою інвалідності загального захворювання (а.с.67).

У відповідності до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

На вищезазначену обставину суд першої інстанції не звернув у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ЧДТУ судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом його скасування в частині розподілу судових витрат та з ухваленням в цій частині нового рішення про їх компенсацію за рахунок держави.

В решті судове рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст. 258, 141, 367, 368, 374,375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року у справі за позовом Черкаського державного технологічного університету до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна - змінити, скасувавши в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь Черкаського державного технологічного університету, ухваливши в цій частині нове рішення, яким судові витрати компенсувати Черкаському державному технологічному університету за рахунок держави.

В решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: