Справа № 527/810/19
провадження 2/527/482/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бутко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Глобине цивільну справу №527/810/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В своїй заяві позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований за вище вказаною адресою, проте у даному будинку не проживає. Факт реєстрації відповідача у будинку, створює перешкоди розпорядитися своїм майном.

Посилаючись на викладене, на порушення прав власника, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заперечення в якому прохав відмовити в задоволені позову, з підстав зазначених у заперечені, разом з тим надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач надав відповідь на заперечення, в якому наполягав на задоволенні позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Відповідно Договору купівлі - продажу житлового будинку від 02.03.1992 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки № 140 від 15.04.2019 наданої виконавчим комітетом Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що в належному йому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані члени сім`ї: син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації № 877/4-15 від 12.02.2019 наданої управлінням соціального захисту населення Глобинської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , 11.06.2018 року, був знятий з обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як «вибувший в інший район». Згідно запиту управління соціального захисту населення Великобагачанської райдержадміністрації від 01.06.2018 року № 06-1536 як такий, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 та виявив бажання користуватися пільгами за фактичним місцем проживання.

Відповідно до письмових пояснень свідків від 20.06.2019 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 , з лютого 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником житлового будинку, позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрований ОСОБА_2 , який не проживає в ньому, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вони повинні бути покладені на відповідача в силу ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 211, 223, 258, 259, 263, 265,268,273, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , рнокпп: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя А. В. Павлійчук