Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа 752/14491/16-ц

провадження № 61-24863св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Антонової Н. В. від 18 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Антоненко Н. О., Саліхова В В., від 27 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 01 вересня 2015 року її прийнято на посаду контент-менеджера в інтернет-магазин косметики «ІНФОРМАЦІЯ_1» з ініціативи ФОП ОСОБА_2 , після успішного проходження співбесіди. Зазначала, що умови роботи, трудові відносини оголошувалися відповідачем усно без складення трудового договору та без записів у трудову книжку позивача, а саме: заробітна плата - 3 500 грн, перегляд заробітної плати кожні 3 місяці, виплата заробітної плати 2 рази на місяць на руки 15 та 30 числа, робочий день з 09-00 год. до 18-00 год., перерва на обід 1 година, відпустка 24 календарні дні, вихідні дні: субота та неділя. Вказувала, що для виконання покладених на неї обов`язків, відповідач забезпечила її робочим місцем, а саме: столом, стільцем та ноутбуком, за яким вона працювала. В січні 2016 року - видано ключі від офісу. В березні 2016 року відповідач повідомила усіх працівників про те, що в інтернет-магазині косметики «ІНФОРМАЦІЯ_1» криза та потрібно шукати іншу роботу. 08 серпня 2016 року відповідач повідомила її про майбутнє звільнення, зазначивши, що вона має 2 тижні, щоб знайти іншу роботу. 19 серпня 2016 року відповідачем вона звільнена з посади контент-менеджера інтернет-магазину косметики «ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказувала, що при прийняті її на роботу відповідач порушила вимоги Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки з нею не укладався трудовий договір, не внесено відповідного запису до трудової книжки. Вважала, що звільнення із займаної посади відбулося за особистою ініціативою відповідача, без наявних на те підстав, та без врахування того, що вона є внутрішньо переміщеною особою, єдиною працездатною особою в сім`ї та сумлінно виконувала покладені на неї обов`язки. У день звільнення відповідач не надала їй копію наказу про звільнення та не провела остаточний розрахунку при звільненні. Збільшивши позовні вимоги та остаточно визначившись із вимогами, просила суд: визнати її звільнення незаконним та таким, що порушує право позивача на працю; поновити її на посаді контент-менеджера в інтернет-магазині косметики «ІНФОРМАЦІЯ_1»; стягнути з ФОП ОСОБА_2 , директора інтернет-магазину косметики «ІНФОРМАЦІЯ_1», на її користь виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 серпня 2016 року по час закінчення розгляду справи в суді в сумі 3 798 грн; стягнути з ФОП ОСОБА_2 , директора інтернет-магазину косметики «ІНФОРМАЦІЯ_1», на її користь вихідну допомогу в розмірі середнього заробітку в сумі 3 798 грн; заробітну плату, яка була недоплачена при звільненні 19 серпня 2016 року в сумі 1 223 грн; соціальні виплати, які позивач втратила з 1 вересня 2015 року по 19 серпня 2016 року, як внутрішньо переміщена особі із зони проведення антитерористичної операції, у зв`язку з тим, що не була оформлена відповідачем на роботу на законних підставах у сумі 5 307 грн; вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність між нею та відповідачем трудових відносин, як і доказів на підтвердження моральних та фізичних страждань позивача від незаконних дій відповідача.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перебування її у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та моральних чи фізичних страждань унаслідок незаконних дій відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17 травня 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанції, при ухваленні судових рішень, неправильно застосували норми матеріального права та допустили порушення норм процесуального права. Вказувала, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку всім доказам, що були подані до суду, що призвело до неправильного вирішення справи.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків для наявності підстав від звільнення від доказування.

Судами встановлено, що, за ствердженням позивача, між нею та відповідачем ФОП ОСОБА_2 з 01 вересня 2015 року існували трудові відносини, а саме: позивач працювала на посаді контент-менеджера інтернет-магазину косметики « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та була незаконно звільнена з 19 серпня 2016 року.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що державна реєстрація ФОП ОСОБА_2 проведена 28 квітня 2016 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 заяву про укладення трудового договору не писала, трудовий договір у письмовій формі не укладався і відповідний центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про укладення такого договору не повідомлявся, не вносилися такі записи і в трудову книжку позивача, відповідач також не сплачувала відповідні внески за найманого працівника.

Встановлено, що з часу прийняття на роботу, позивач не оспорювала дій роботодавця, зважаючи на ту обставину, що її не ознайомлено з наказом чи розпорядженням про прийняття на роботу, що є передумовою допуску до роботи, та не проведено запис у трудовій книжці.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Встановивши, що позивач заяву про укладення трудового договору не писала, трудовий договір у письмовій формі сторонами не укладався і відповідний центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про укладення такого договору не повідомлявся, не вносилися такі записи і в трудову книжку позивача, відповідач також не сплачувала відповідні внески за найманого працівника, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та похідних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Таким чином, суди належним чином виконали вимоги статті 212 ЦПК України 2004 року щодо оцінки доказів і дотримання вимог, статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідили обставини у справі, обґрунтовано застосували положення статей 21, 24 КЗпП України до спірних правовідносин.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б.І. Гулько Д. Д. Луспеник