Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4636/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С.
Категорія 82 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.

у цивільній справі № 296/4636/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою. Просила ухвалити рішення, яким видати обмежувальний припис строком на шість місяців відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким заборонити останньому перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданої заяви зазначала, що з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1996р. по 2007р. Під час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу вони проживають з ОСОБА_2 та дітьми в одній квартирі. Однак, ОСОБА_2 систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство по відношенню до неї. З приводу таких неправомірних дій колишнього чоловіка вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 19 червня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення заяви. На думку апелянта, рішенням суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права,не відповідає фактичним обставинам справи. На думку апелянта, судом першої інстанції не було взято до уваги відповіді з поліції та показання свідків. Не враховано норми статті 19 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 р. та суд не застосував практику Європейського Суду з прав людини, які б сприяли справедливому розгляду справи та зробили можливим реальний захист ОСОБА_1 і дітей від домашнього насильства. Крім того, вказує, що обмежувальний припис - це захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи та ніяким чином не позбавляє заінтересовану особу права власності.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.1996 року по 28.12.2017 року, мають трьох спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13,14,49).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28.12.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.8). Рішення суду набрало законної сили 31.01.2018 року.

Заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , їх діти та онука ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 08.05.2019 ОСББ «ГАГАРІНА -5» (а.с.7).

Зазначена квартира належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності за договором дарування від 21.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Рогальською Р.І. (а.с.25).

26.03.2019 ОСОБА_1 звернулась до Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області із заявою про неправомірні дії колишнього чоловіка ОСОБА_2 , яку зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень за №143 від 26.03.2019 року. Працівниками Житомирського відділу поліції в Житомирській області з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КупАП (а.с.11).

Постановою Корольовського суду м. Житомира від 13.05.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (а.с.58-59).

Згідно рапорту командира взводу №1 поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області Левчук від 04.04.2019, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник сімейний конфлікт. З ними проведено профілактичну бесіду. Від подання скарг, заяв відмовились (а.с.53).

На звернення ОСОБА_1 до соціальних служб сім`ї, дітей та молоді Житомирського міського центру Житомирської міської ради повідомлено, що її дітям - ОСОБА_3 , 2009 року народження та ОСОБА_4 , 2014 року народження надано комплекс психологічних послуг з метою діагностики їх психологічного стану (а.с.54-59).

Згідно висновку дільничного офіцера поліції Житомирського відділу поліції ГУНП у Житомирській області Антонюка Р.А. від 03.11.2017, 29.10.2017 до відділу поліції надійшло звернення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 . В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулись до поліції на прохання ОСОБА_1 , від написання заяви відмовились. ОСОБА_2 повідомила, що між нею та її чоловіком виник словесний конфлікт, у ході якого останній висловлювався на її адресу брутальною лайкою та на зауваження не реагував. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (а.с.51).

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (донька сторін) в судовому засіданні пояснювали, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ґрунті житлово-побутових умов виникають конфлікти, у ході яких застосовуються слова брутальної лайки. З метою виселення ОСОБА_2 здійснює тиск на заявника та дітей.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції вважав, що заявником не подано достатніх належних та допустимих доказів вчинення заінтересованою особою ОСОБА_2 дій, які б можливо було кваліфікувати як домашнє насильство у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника та дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає. Визначення заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , як власника квартири, позбавить його права на вільний доступ до житла, яке є його єдиним місцем проживання.

Такі висновки суду зроблені на підставі повно та об`єктивно з`ясованих обставинах справи.

При цьому судом враховано, що відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього ж Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Тобто, під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п.10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

В даному випадку суд першої інстанції, оцінивши усі докази у їх сукупності вірно встановив, що факт неодноразового звернення заявниці до правоохоронних органів з підстав вчинення по відношенню до неї та дітей домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між нею та колишнім чоловіком, але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до заявниці домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Суд також не встановив ризиків настання насильства в майбутньому. Натомість з матеріалів справи вбачається, що між колишнім подружжям існує спір з приводу користування квартирою, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї.

Доводи апеляційної скарги не містить нових фактів чи засобів доказування, та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 22.08.2019 року.