Ухвала

30 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 601/3202/13-ц

провадження № 61-15604 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня

2014 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області

від 25 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який також є законним представником неповнолітніх ОСОБА_3

та ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Кременецької райдержадміністрації Тернопільської області,

про виселення,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня

2014 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області

від 25 грудня 2014 року разом з клопотанням про поновлення строку

на касаційне оскарження.

Як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження, заявник посилається на те, що на всіх етапах судового розгляду її інтереси представляли адвокати. Зазначає, що її представниками не було вчинено усіх необхідних дій для захисту її інтересів, зокрема, представники

не повідомили її завчасно та не подали касаційну скаргу у визначені терміни, чим обмежили її у процесуальних правах.

Суд, надавши оцінку доводам клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження, вважає, що наведені в ньому підстави

є неповажними, а тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задоволенню не підлягає.

Поновлення заявнику строку на касаційне оскарження судового рішення, яке було ухвалено після спливу більш ніж чотирьох років з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, буде суперечити принципу правової визначеності, основним елементом якого є принцип остаточності судового рішення, а отже може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Передбачених пунктами 1 та 2 частини третьої статті 394 ЦПК України підстав для перевірки поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень за касаційною скаргою ОСОБА_1 немає.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами

не допускається.

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього

є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які

не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку

на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України,

№ 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Касаційну скаргу ОСОБА_1 надіслала до Касаційного цивільного суду

в складі Верховного Суду після спливу більш ніж чотирьох років з дня ухвалення рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року, а тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який також є законним представником неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Кременецької райдержадміністрації Тернопільської області про виселення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова