Справа № 350/1171/18
Провадження № 22-ц/4808/900/19
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Ільницького Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування рішення Рівненської сільської ради Рожнятівського району № 19/13-07 від 15 березня 2018 про затвердження акту обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року, за апеляційною скаргою сільського голови Рівненської сільської ради Шевчук Наталії Йосипівни на рішення Рожнятівського районного суду від 18 квітня 2019 року, ухвалене суддею Максимів І.В. у смт. Рожнятів, повний текст рішення складений 26 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Рівненської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування рішення Рівненської сільської ради Рожнятівського району № 19/13-07 від 15 березня 2018 про затвердження акту обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона користується частиною земельної ділянки площею 0,26 га в с. Рівня Рожнятівського району після смерті чоловіка. Її чоловікові за життя, відповідно до рішення Рівненської сільської ради «Про приватизацію земельних ділянок сіл Рівня та Слобода-Рівненська» від 30.01.1998, належали земельні ділянки в с. Рівня, зокрема «біля хати» площею 0,40 га, біля кладовища - 0,08 га, добріна - 0,25 га, а всього 0,73 га. Частину земельної ділянки площею 0,1030 га із загальної площі 0,40 га «біля хати» успадкувала її дочка ОСОБА_2 , а частиною земельної ділянки площею 0,26 га, користується вона. Після смерті чоловіка, вона зверталась до Рівненської сільської ради про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,26 га. Однак рішенням Рівненської сільської ради № 15.17.09.2017р. від 17.09.2017 їй було відмовлено до усунення недоліків на даній земельній ділянці (ями стічних вод) площею 0,0330 га. Рішенням Рівненської сільською ради затверджено акт обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року в межах населеного пункту с. Рівня по вул . Шевченка урочище « город», а також припинено та вилучено з її користування земельну ділянку, яка облікована та розміщена одним масивом орієнтовною площею 0,3000 га, та включає в себе самовільно захоплену ділянку гр. ОСОБА_2 В кінці березня 2018 року вона отримала виписку з оспорюваного рішення Рівненської сільської ради № 19/13-07 від 15 березня 2018 року «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року». Підставою для винесення оспорюваного рішення сільської ради стали акт обстеження № 4.4-13/22 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 4.4-12/28, складеними за результатами обстеження державним інспектором 11 липня 2017 року земельної ділянки комунальної форми власності, яка розташована в с. Рівня Рожнятівського району орієнтовною площею 0,0330 га, в результаті чого встановлено факт самовільного зайняття та використання цієї земельної ділянки не за цільовим призначенням громадянкою ОСОБА_2 (дочка позивачки) шляхом викопання водойми та її огородження. 20 липня 2017 року державним інспектором у громадянки ОСОБА_2 було відібрано пояснення та складені припис № 4.4-15/04 та протокол про адміністративне правопорушення № 4.4-16/05, а також винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 4.4.-17/03 на ОСОБА_2 за порушення вимог п. б ч. 1 ст. 211 ЗК України, ст.ст. 53, 53-1 КУпАП. Посилаючись на те, що порушень щодо користування земельної ділянкою вона не вчиняла та будь-яких заяв щодо вилучення в неї земельної ділянки не подавала, факт самовільного зайняття та використання земельної ділянки не за цільовим призначенням було виявлено у її дочки ОСОБА_2 , про що складено відповідні акти та протокол, та притягнуто останню до відповідальності, а не щодо неї, просила визнати недійсним та скасувати рішення Рівненської сільської ради Рожнятівського району № 19/13-07 від 15 березня 2018 року про затвердження акту обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 18 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення Рівненської сільської ради Рожнятівського району № 19/13-07 від 15 березня 2018 року про затвердження акту обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року. Стягнуто з Рівненської сільської ради на користь ОСОБА_1 704 грн 80 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, сільський голова Рівненської сільської ради Шевчук Н. Й. подала апеляційну скаргу, у якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , орієнтованою площею 0,30 га без оформлення правовстановлюючих документів. Крім того, її дочка ОСОБА_2 на частині даної земельної ділянки самовільно влаштувала ставок, що не передбачено картографічними матеріалами населеного пункту с. Рівня Рожнятівського району, тобто користування відбувається не за цільовим призначенням земельної ділянки. Наявність вказаних порушень земельного законодавства підтверджено актами земельної комісії сільської ради та приписами державного інспектора Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Надієвської Р.В. та протоколами про адміністративне правопорушення. Згідно акту від 01 лютого 2018 року комісією Рівненської сільською радою встановлено доцільність вилучення з користування ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Рішенням сесії Рівненської сільської ради від 15 березня 2018 року у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 вимог земельного законодавства припинено та вилучено у неї з користування земельну ділянку в урочищі «Город» с. Рівня Рожнятівського району орієнтованою площею 0,030 га. Крім того, спірна земельна ділянка перебуває у власності Рівненської сільської ради, а ОСОБА_1 належить тільки право користування.

27 червня 2019 року представник ОСОБА_1 Ільницький Я.І. подав відзив на апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Вказує, що про проведення обстеження її земельної ділянки ніхто не повідомляв, сам акт обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року не вручався та не надсилався. Для отримання даного акту нею було подано заяву до голови Рівненської сільської ради, однак даний акт так і не отримала. Державним інспектором 11 липня 2017 року проведено обстеження земельної ділянки комунальної власності в с. Рівня Рожнятівського район, орієнтованою площею 0,0330 га та встановлено факт самовільного зайняття та використання земельної ділянки не за цільовим призначення ОСОБА_2 . Разом з тим, державним інспектором встановлено порушення користування земельною ділянкою площею 0,0330 га, тобто на частину земельну ділянку, на яку вона не претендує., за результатом обстеження. Крім того, порядок припинення права користування земельною ділянкою, які використовуються з порушенням земельного законодавства визначений ст. 144 Земельного кодексу. У сільської ради не було жодних підстав для прийняття оспорюваного рішення та вилучення у неї земельної ділянки, яка залишилась в її користуванні після смерті чоловіка, оскільки вона жодних порушень земельного законодавства не вчиняла, жодних вимог чи приписів до неї не застосовувалось, до будь-якої відповідальності не притягалась

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Ільницький Я.І. доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Сільський голова Рівненської сільської ради Шевчук Н. Й. належним чином повідомлена про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явилась, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка будь-яких порушень земельного законодавства щодо користування нею земельною ділянкою після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлено, будь-яких актів чи приписів відносно неї не складалось та не виносилось, остання до відповідальності за порушення земельного законодавства не притягувалась, згоди на вилучення у неї як користувача земельної ділянки не надавала. Навпаки, як вбачається з акту обстеження земельної ділянки № 01.01.02.2018 від 01 лютого 2018 року, земельною комісією Рівненської сільської ради встановлено порушення земельного законодавства в діях ОСОБА_2 , відносно останньої державним інспектором виносились приписи та складено відповідний протокол про накладення адміністративного стягнення, а тому на думку суду, в Рівненської сільської ради підстав, щодо вилучення у позивачки ОСОБА_4 , земельної ділянки в межах населеного пункту АДРЕСА_5 урочище « город » не було.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що рішенням сесії Рівненської сільської ради від 30 січня 1998 року, чоловікові позивачки - ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність було передано земельні ділянки, а саме біля хати - 0,40 га, біля кладовища - 0,08 га, добріна - 0.25 га, всього 0,73 га, що підтверджується витягом з рішення від 14.07.2015 (а.с.18)

Чоловік позивачки - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.06.2018. (а.с.17)

Після смерті ОСОБА_4 , частину земельної ділянки площею 0,1030 га із загальної площі 0,40 га, яка знаходиться під домоволодінням у АДРЕСА_5 успадкувала дочка позивачки - ОСОБА_2 , а решта частиною земельної ділянки користується ОСОБА_1 , що підтверджується і рішенням сесії Рівненської сільської ради № 15.17.09.2017р. від 17.09.2017 і не заперечується представником відповідача(а.с.18,19).

Рішенням Рівненської сільською ради затверджено акт обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року в межах населеного пункту АДРЕСА_5 урочище «город», а також припинено та вилучено у ОСОБА_1 , з користування земельну ділянку, яка облікована та розміщена одним масивом орієнтовною площею 0,3000 га, нецільове використання зазначеної земельної ділянки.

У відповідності до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно із статтею 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.144 ЗК України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не порушувала вимог земельного законодавства щодо користування належною їй земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, використовує належну їй земельну ділянку за цільовим призначенням, та відповідно ст.144 ЗК України не складався протокол про порушення земельного законодавства. Даний факт підтвердила у судовому засіданні державний інспектор Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Надієвської Р.В.

Крім цього, за змістом статті 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, ухвалюючи рішення про вилучення у ОСОБА_1 спірну земельну ділянку від 15 березня 2018 року про затвердження акту обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року, Рівненська сільська ради Рожнятівського району не дотрималась вимог зазначеного Закону, тому суд першої інстанції прийшов правильного висновку про скасовано рішення Рівненської сільської ради Рожнятівського району № 19/13-07 від 15 березня 2018 року про затвердження акту обстеження земельної ділянки від 01 лютого 2018 року, оскільки цим рішенням порушено право позивачки на користування спірною земельною ділянкою.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника Рівненської сільської ради про правомірність рішення про вилучення із користування спірну земельну ділянку, так як факт використання ОСОБА_1 земельної ділянки не за цільовим призначенням не доведений.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу сільського голови Рівнянської сільської ради Рожнятівського району Шевчук Наталії Йосипівни залишити без задоволення. Рішення Рожнятівського районного суду від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст 21 серпня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський