Дата документу 04.09.2019 Справа № 337/704/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/704/19 Головуючий у 1 інстанції Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/2412/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Дашковської А.В.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький завод Феросплавів», про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання пов`язаного з виробництвом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Запорізький завод Феросплавів», про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання пов`язаного з виробництвом

В обґрунтування позову зазначав, що він працював в АТ «Запорізький завод феросплавів" з 03.04.1995 р. по 05.08.2016 року слюсарем-ремонтником та машиністом крану плавильного цеху, стаж роботи у шкідливих умовах складає 22 роки та 01 місяць. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників позивач отримав професійне захворювання.

Медичний висновок Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» м. Кривий Ріг від 26.06.2018р. № 917, підтвердив випадок професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистанії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибуловатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плесолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), колінних та тазостегнових суглобів (ПФ другого ступеня) з порушенням функції ходи. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня.

Висновком МСЕК від 06.08.2018р. (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №01022060 та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ №0034894) йому встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності.

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 20.07.2018 р. та встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на АТ «Запорізький завод| феросплавів», наявність на робочих містах вібрації загальної та локальної, пилу переважно фібро генної дії, професійне захворювання встановлено лише 26.06.2018 року, однак це професійне захворювання відбулося за довго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів він вже мав стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин, які склалися,тобто захворювання було тривалим.

За станом здоров`я обмежений у побуті, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, постійно вимушений знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного та амбулаторного лікування у медичних закладах.

Внаслідок цього порушені звичайні соціальні зв`язки, він постійно знаходиться у нервовій напруженості, що негативно впливає на психологічний стан.

З моменту отримання професійного захворювання погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість.

У зв`язку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності, для організації свого життя і життя своєї родини докладає додаткові зусилля, також потребує сторонньої допомоги для організації своєї життєдіяльності, чим ускладнює життя своєї родини, що також спричиняє моральні страждання. Він постійно вимушений проходити лікування в закладах охорони здоров`я. Сукупність всіх цих обставин дуже впливає на його моральний стан, та завдає великі душевні переживання, заподіяну моральну шкоду він оцінює в 200 000 гривень.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Запорізький завод феросплавів» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в зв`язку з хронічним професійним захворюванням у вигляді грошової компенсації в розмірі 50 000 грн.

Стягнуто з АТ «Запорізький завод феросплавів» судовий збір на користь держави в розмірі 768, 40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ «Запорізький завод феросплавів» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди з розрахунку 1000 грн. за кожний відсоток втрати професійної працездатності, без аналізу умов праці позивача на підприємстві, без врахування стажу його роботи та приписів ст.. 1188 ЦК України несправедливо поклав цивільну відповідальність за спричинену позивачу моральну шкоду в розмірі 50000 грн. виключно на відповідача. Скаржник вважає, що справедливою сатисфакцією моральної шкоди позивачу є 30000 грн. із розрахунку, наведеного судом першої інстанції та враховуючи стаж роботи в шкідливих умовах в АТ «ЗФЗ» 22 роки 01 місяць.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував тяжкість і характер завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 50% встановлення ІІІ групи інвалідності, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , працював в АТ «Запорізький завод феросплавів" з 03.04.1995 р. по 05.08.2016 року слюсарем-ремонтником та машиністом крану плавильного цеху, стаж роботи у шкідливих умовах складає 22 роки та 01 місяць. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників позивач отримав професійне захворювання.

Відповідно до медичного висновку Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» м. Кривий Ріг від 26.06.2018р. №917, підтверджено випадок професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистанії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибуловатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плесолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), колінних та тазостегнових суглобів (ПФ другого ступеня) з порушенням функції ходи. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня (а.с. 6).

Висновком МСЕК від 06.08.2018р. (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №01022060 та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ №0034894) йому встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності (а.с.12).

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 20.07.2018 р. та встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на АТ «Запорізький завод| феросплавів», наявність на робочих містах вібрації загальної та локальної, пилу переважно фібро генної дії, професійне захворювання встановлено лише 26.06.2018 року, однак відбулося задовго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів позивач мав стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин, які склалися (а.с.13).

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач був змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, перебувати на лікуванні, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного хворого, наявними в матеріалах справи.

З урахуванням встановлених обставин у справі та зазначених вимог закону суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову шляхом відшкодування відповідачем моральної шкоди в розмірі 50 000 грн..

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14).

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Установивши, що професійне захворювання у ОСОБА_1 пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на заводі відповідача протягом понад 20 років, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для її відшкодування за рахунок роботодавця.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виникненню професійного захворювання сприяла роботи позивача протягом 10 років на іншому підприємстві, є безпідставними, оскільки спростовуються як Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, так і висновком Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, згідно яким професійне захворювання позивача викликано роботою у відповідача. Жодної згадки про небезпечні або шкідливі умови праці позивача на ПАТ "МЗаопріжсталь" вказані письмові докази не мітять, захворювання працівника з роботою на цьому товаристві не пов`язують.

При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості захворювання працівника, глибину його фізичних і моральних страждань, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого подальшого життя і виходив із принципу розумності і справедливості.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: