Справа № 450/1467/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/589/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника ФГ «Нагорянка» - Медвідь В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фермерського господарства «Нагорянка» на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2018 року у справі за клопотанням Головного територіального управління юстиції у Львівській області в інтересах ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання в Україні наказу про оплату, виданого районним судом в Тарнові Республіки Польща 03 листопада 2011 року про стягнення з фермерського господарства «Нагорянка» на користь ОСОБА_1 коштів,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.11.2018 року клопотання задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання на території України наказу про оплату, виданого районним судом в Тарнові Республіки Польща 03.11.2011 року, про стягнення з ПП ФГ «Нагорянка», місцезнаходження якого: Львівська область, Пустомитівський район, с.Нагоряни, ) на користь громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 95840 злотих, а крім того законодавчо встановлені річні відсотки, нараховані пропорційно від сум: 26189 злотих - від 16.05.2009 року до дати здійснення оплати; 69651 злотих - від 21.07.2009 року до дати здійснення оплати та суму 4815 злотих процесуальних витрат, в тому числі суму 3600 злотих за процесуальне представництво, що разом становить 196495 польських злотих, що за курсом Національного Банку України в перерахунку до національної валюти становить 1443609 грн. 47 коп.

Ухвалу суду оскаржило ФГ «Нагорянка», просить її скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що вказане клопотання подане після спливу трьох років з моменту набрання судовим наказом законної сили, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 468 ЦПК України.

Звертає увагу на те, що грошові кошти, які підлягають сплаті за наказом районного суду в Тарнові Республіки Польща у справі № VGNc 2660/11 не можуть вважатись періодичними платежами, оскільки не носять періодичного характеру, а становлять конкретно визначений (фіксований) одноразовий платіж.

Крім того, апелянт зазначає, що клопотання не може вважатись належно оформленим, а судовий наказ таким, що стосується апелянта, оскільки в наказі про оплату та у клопотанні стягувача за цим наказом боржником вказано ПП ГФ «Нагорянка», однак, з дати здійснення державної реєстрації ФГ «Нагорянка» не набувало організаційно-правової форми приватного підприємства.

Також апелянт просить звернути увагу на умови договору, укладеного між сторонами 11.04.2008 року, п.6.2 розділу 6 якого передбачено, що у разі недосягнення між сторонами згоди під час переговорів, спір передається у Міжнародний Арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, а тому вважає, що районний суд в Тарнові Республіки Польща не був компетентним органом у вирішенні спору між сторонами.

Заслухавши пояснення сторони боржника на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Питання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду врегульовано статтями 462 - 470 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України.

Статтею 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

За вимогами ст.463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника (ч.1 ст.464 ЦПК).

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені у статті 468 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.468 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, то у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який було ратифіковано постановою Верховної Ради України №3941-ХІІ від 04.02.1994 року, не передбачено випадки, коли у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення польського суду може бути відмовлено, тому при вирішенні цього питання необхідно застосовувати норму ч.2 ст.468 ЦПК України, якою, зокрема, визначено, що у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо пропущено встановлений цим Кодексом (ст.463) строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні.

З матеріалів справи встановлено, що наказ про оплату (у наказовому процесі) відносно боржника ПП ГФ «Нагорянка» видано районним судом в Тарнові Республіки Польща 03.11.2011 року і було вручено боржнику в особі його керівника ОСОБА_2 23.12.2011 року, що підтверджено документально (а.с.10-11), боржник цей наказ у встановлений строк не оскаржив, а тому 23.01.2012 року йому надано клаузулу до виконання.

Клопотання стягувача ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення польського суду, яке подало в його інтересах Головне територіальне управління юстиції у Львівській області 14.06.2016 року відповідно до умов міжнародного договору, датоване 25.07.2014 року (а.с.5-6), тому доводи сторони боржника про те, що стягувач пропустив трирічний строк, встановлений ч.1 ст.463 ЦПК України, для пред`явлення рішення іноземного суду до виконання на території України, є безпідставними.

Безпідставними є також доводи сторони боржника про те, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити на підставі п.3 ч.2 ст.468 ЦПК України, оскільки договором, на який посилається апелянт, не встановлено виключної компетенції Міжнародного Арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України на розгляд спору між сторонами.

До того ж, ФГ «Нагорянка», отримавши судовий наказ, не оскаржила його у встановленому законодавством Республіки Польща порядку.

Отже, при вирішенні клопотання суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті його вирішення, а тому апеляційну скаргу ФГ «Нагорянка» необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу фермерського господарства «Нагорянка» залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 серпня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.