УХВАЛА

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 534/121/18

провадження № 61-16121ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року та постанову

Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та утримання матері дітей до досягнення дітьми трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей та на своє утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обидві ІНФОРМАЦІЯ_1 , діти проживають разом з нею, їх вихованням і утриманням займається вона та перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Відповідач на її утримання та на утримання дітей матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 31 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня подачі заяви, тобто з 31 січня 2018 року і до досягнення дітьми, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до

ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

В іншій частині вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

Допущено до негайного виконання рішення в межах стягнення платежів за один місяць.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року залишено без змін.

23 серпня 2019 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Кириченко Г. В. подала касаційну скаргу на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 31 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, в іншій частині позову відмовити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено в сумі 1921 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

У позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України).

Відомості про те, що ціна позову у справі № 534/121/18 перевищує

192 100 грн відсутні.

Виходячи з аналізу статті 274 ЦПК України справа № 534/121/18 про стягнення аліментів не є такою, що підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження та враховуючи категорію і складність даної справи є справою незначної складності.

Отже для цілей Цивільного процесуального кодексу України справа № 534/121/18 є малозначною.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 534/121/18.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа № 534/121/18 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію та дійшли висновку про наявність на час розгляду справи підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та матері, з якою вони проживають; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, особою, яка подає скаргу не обґрунтована, а судом не встановлена, тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

За наявності підстав передбачених статтею 192 Сімейного кодексу України ОСОБА_1 не позбавлений права ініціювати в суді питання про зміну розміру аліментів.

Питання про повернення сплаченого судового збору може бути вирішено судом за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у цивільній справі № 534/121/18.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович