ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/1821/18

Головуючий у першій інстанції - Лиманська М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/911/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа на стороні відповідача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Городнянський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2019 року (ухвалене о 16:59) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за порушення грошового зобов`язання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, -

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього на його користь інфляційні втрати і три відсотки річних за порушення грошових зобов`язань в розмірі 41 764,60 грн та відшкодувати судовий збір.

Позов обґрунтовував тим, що Городнянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі по тексту Городнянським РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області) відкриті і здійснюються виконавчі провадження № 55651307, № 55648352, № 55651628 з примусового стягнення на його користь з ОСОБА_2 боргу на загальну суму 85 251,28 грн за виконавчими листами № 2-1354/02 від 16.12.2003 на суму 31 444,90 грн, № 2-326/11 від 07.10.2011 на суму 14 727,22 грн, № 732/924/15-ц від 16.09.2015 на суму 39 079,16 грн. З квітня по жовтень 2018 року державною виконавчою службою примусово стягнуто та перераховано в рахунок погашення вказаного боргу грошові кошти в сумі 1 688,58 грн. Тобто, на даний час борг складає 83 562,70 грн. Посилаючись на ст. 625 ЦК України зазначав, що він як кредитор має право на сплату боржником інфляційних втрат і трьох відсотків річних від простроченої суми, що на момент подачі позову за три роки (з 16.11.2015 по 15.11.2018) складає 41 764,60 грн.

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- визнати виконавчі листи № 2-1354/02 від 16.12.2003, № 2-326/11 від 07.10.2011, номер за справою № 732/924/15-ц провадження № 2/732/252/15 від 16.09.2015 такими, що не підлягають виконанню;

- постанови про відкриття виконавчих проваджень № 55651307 від 29.01.2018, № 55648352 від 29.01.2018, № 55651628 від 29.01.2018, № 55659100 (зведене виконавче провадження) - скасувати;

- стягнути на його користь заподіяну матеріальну шкоду в сумі 1 688,58 грн.

Позов обґрунтовував тим, що перелічені процесуальні документи виготовлені з порушенням норм Законів України, порушують його права, свободи і законні інтереси, на підставі них йому завдано матеріальної шкоди. Зокрема, у виконавчому листі № 2-1354/2002 зазначено, що виконавче провадження закінчено відповідно до п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що означає про сплату боргу боржником чи третьою особою і виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків передбачених цим Законом.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.06.2002, Апеляційного суду Чернігівської області від 20.09.2002 та ухвала Верховного Суду України від 29.05.2003 у цивільній справі № 2-1354/02, на підставі яких видано відповідний виконавчий лист, не внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень. Рішення суду у справі № 2-326/11, на підставі якого Городнянським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист № 2-326/11 від 07.10.2011, також не внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Виконавчий лист, виданий 16.09.2015 у справі № 732/924/15-ц провадження № 2/732/252/15, ОСОБА_1 отримав у шахрайський спосіб.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 02.05.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за порушення грошового зобов`язання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34 244 грн інфляційних втрат, три відсотки річних в сумі 7 520,64 грн за порушення грошового зобов`язання, а всього стягнуто 41 764,60 грн, а також 704,80 грн в повернення сплаченого судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 02.05.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, вимоги ОСОБА_2 , зазначені у зустрічному позові, задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заявник вказує, що суддя Лиманська М.В. безпосередньо брала участь та ухвалювала рішення у справах № 2-326/11 та № 732/924/15, по яких були видані оскаржені виконавчі листи.

Заявник зазначає, що рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 2-1254/02 від 14.06.2002 не внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень. Ухвала Городнянського районного суду Чернігівської області від 01.06.2011 та рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 11.08.2011 у справі № 2-326/2011 не відповідають дійсності, та вказане рішення також відсутнє у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Відсутній в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі виконавчий лист № 2-1354, виданий 16.12.2003, який повинен викладатися шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів і підписуватися електронно-цифровим підписом.

Заявник наголошує, що виконавчі листи у справі № 2-1354, виданий 16.12.2003, справі № 2-326/11, виданий 07.10.2011, та справі № 732/924/15-ц, виданий 16.09.2015, за якими постановами Городнянського ВДВС ГТУЮ в Чернігівській області були відкриті виконавчі провадження № 55651628, № 55651307, № 55648352 та які зведені в одне ВП № 55659100, не відповідають вимогам ст. 431 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні у частині визначення присудженої до стягнення з ОСОБА_2 суми інфляційних втрат та загальної суми стягнутих коштів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Задовольняючи повністю позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що його позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки відповідач не виконує зобов`язання, які виникли з договору позики і на підставі рішення суду, а за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. ОСОБА_2 має невиконані зобов`язання перед позивачем на загальну суму 83 562,70 грн; за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року загальний коефіцієнт інфляції становить 1,4098, з урахуванням якого інфляційні втрати склали 34 244 грн; 3% річних від суми боргу за вказаний період становлять 7 520,64 грн.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 , районний суд виходив з недоведеності його доводів про фальсифікацію виконавчих листів та незаконність прийняття виконавчих документів до виконання і відкриття виконавчих проваджень, відсутності підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України. Зазначив, що з мотивів, наведених у зустрічному позові, ОСОБА_2 вже раніше оскаржував до суду дії державного виконавця та звертався із заявою про визнання виконавчого листа №2-326/2011 таким, що не підлягає виконанню; виконавчі листи № 2-1354 від 16.12.2003, № 2-326/11 від 07.10.2011, № 732/924/15-ц від 16.09.2015 видані на підставі рішень Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.06.2002 та Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.08.2011 і від 06.08.2015, набрали законної сили та в силу закону підлягають примусовому виконанню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання, а також про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Судом у справі встановлено, що на виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.06.2002 місцевим судом 16.12.2003 було видано виконавчий лист № 2-1354 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31 133,10 грн матеріальної шкоди (боргу) та 311,80 грн витрат по сплаті державного мита, а всього 31 444,90 грн (а.с. 19, 68, 77, 79, 81-82).

07 жовтня 2011 року на виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.08.2011 було видано виконавчий лист № 2-326/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 632,60 грн інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язань, 3% річних від простроченої суми 2 830 грн, 144,62 грн сплаченого державного мита та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 14 727,22 грн (а.с. 18, 69, 84).

16 вересня 2015 року на виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.08.2015 було видано виконавчий лист № 732/924/15 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34 536,74 грн інфляційних втрат, 3% річних в сумі 4 155,49 грн за порушення грошових зобов`язань та 386,93 грн у повернення сплаченого судового збору (а.с. 17, 70, 87-88).

Вказані виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Городнянському ВДВС ГТУЮ в Чернігівській області, за якими головним державним виконавцем 29.01.2018 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 55648352 (виконавчий лист № 2-326/11), № 55651628 (виконавчий лист № 732/924/15-ц), та № 55651307 (виконавчий лист № 2-1354/02), які об`єднано у зведене виконавче провадження № 55659100 (а.с. 5-8, 20-25, 44-53, 71-76).

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» організовано та проводяться виконавчі дії. З квітня 2018 року з доходів ОСОБА_2 здійснюються утримання та всього за період з квітня по жовтень 2018 року на користь ОСОБА_1 стягнуто кошти у сумі 1 688,58 грн (а.с. 129-130, 159-161).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 у даній справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період невиконання грошового зобов`язання на загальну суму 85 251,28 грн, що виникло на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова 16.12.2003, рішення Городнянського районного суду Чернігівської області 07.10.2011, рішення Городнянського районного суду Чернігівської області 16.09.2015 грн, на виконання якого ОСОБА_6 у 2018 році було сплачено загалом 1 688,58 грн.

Прострочена сума грошового зобов`язання, на яку позивач ОСОБА_1 просить нарахувати інфляційні втрати та три проценти річних, становить 83562,70 грн (85 251,28 грн - 1 688,58 грн).

Відтак, враховуючи, що відповідач порушив виконання грошового зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України за період, що визначений позивачем, а саме з 01.11.2015 по 31.10.2018.

Однак задовольняючи повністю позов ОСОБА_1 , районний суд не перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, який є помилковим і за яким сума інфляційних втрат розрахована невірно.

Вирішуючи питання про суму інфляційних втрат, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, апеляційний суд виходить з наступних розрахунків.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).

Індекс інфляції за період з 01.11.2015 по 31.12.2015 становив: у листопаді 2015 року 102,0% (газета «Урядовий кур`єр» (далі - УК) № 203 від 09.12.2015); у грудні 2015 року 100,7% (УК № 4 від 09.01.2016).

Загальний відсоток індексу інфляції за вказаний період становив 102,7 % (102,0% х 100,7%).

Відповідно, інфляційні втрати позивача за вказаний період становлять: 83 562,70 грн х 102,7 % - 83 562,70 грн = 2 256,19 грн.

Індекси інфляції у 2016 році становили: у січні 2016 року 100,9% (УК № 26 від 10.02.2016); у лютому 2016 року 99,6% (УК № 47 від 11.03.2016); у березні 2016 року 101,0% (УК № 68 від 09.04.2016); у квітні 2016 року 103,5% (УК № 87 від 11.05.2016); у травні 2016 року 100,1% (УК № 109 від 10.06.2016); у червні 2016 року 99,8% (УК № 128 від 12.07.2016); у липні 2016 року 99,9% (УК № 149 від 10.08.2016); у серпні 2016 року 99,7% (УК № 170 від 10.09.2016); у вересні 2016 року 101,8% (УК № 191 від 11.10.2016); у жовтні 2016 року 102,8% (УК № 210 від 09.11.2016); у листопаді 2016 року 101,8% (УК № 233 від 10.12.2016); у грудні 2016 року 100,9% (УК № 4 від 11.01.2017).

Загальний відсоток індексу інфляції за вказаний період становив 112,4% (100,9% х 99,6% х 101,0% х 103,5% х 100,1% х 99,8% х 99,9% х 99,7% х 101,8 % х 102,8% х 101,8% х 100,9%).

Відповідно, інфляційні втрати позивача за вказаний період становлять: 83 562,70 грн х 112,4 % - 83 562,70 грн = 10 361,77 грн.

Індекси інфляції у 2017 році становили: у січні 2017 року 101,1% (УК № 25 від 09.02.2017); у лютому 2017 року 101,0% (УК № 47 від 11.03.2017); у березні 2017 року 101,8% (УК № 68 від 11.04.2017); у квітні 2017 року 100,9% (УК № 86 від 12.05.2017); у травні 2017 року 101,3% (УК № 106 від 10.06.2017); у червні 2017 року 101,6% (УК № 126 від 11.07.2017); у липні 2017 року 100,2% (УК № 148 від 10.08.2017); у серпні 2017 року 99,9% (УК № 169 від 12.09.2017); у вересні 2017 року 102,0% (УК № 191 від 11.10.2017); у жовтні 2017 року 101,2% (УК № 212 від 10.11.2017); у листопаді 2017 року 100,9% (УК № 234 від 12.12.2017); у грудні 2017 року 101,0% (УК № 6 від 11.01.2018).

Загальний відсоток індексу інфляції за 2017 рік становив 113,7% (101,1% х 101,0% х 101,8% х 100,9% х 101,3% х 101,6% х 100,2% х 99,9% х 102,0% х 101,2% х 100,9% х 101,0%).

Відповідно, інфляційні втрати позивача за вказаний період становлять: 83 562,70 грн х 113,7% - 83 562,70 грн = 11 448,09 грн.

Індекси інфляції за період з 01.01.2018 по 31.10.2018 становили: у січні 2018 року 101,5% (УК № 30 від 13.02.2018); у лютому 2018 року 100,9% (УК № 49 від 14.03.2018); у березні 2018 року 101,1% (УК № 70 від 12.04.2018); у квітні 2018 року 100,8% (УК № 89 від 12.05.2018); у травні 2018 року 100,0% (УК № 109 від 12.06.2018); у червні 2018 року 100,0% (УК № 129 від 13.07.2018); у липні 2018 року 99,3% (УК № 150 від 11.08.2018); у серпні 2018 року 100,0% (УК № 170 від 12.09.2018); у вересні 2018 року 101,9% (УК № 191 від 11.10.2018); у жовтні 2018 року 101,7% (УК № 213 від 13.11.2018).

Загальний відсоток індексу інфляції за вказаний період становив 107,4% (101,5% х 100,9% х 101,1% х 100,8% х 100,0% х 100,0% х 99,3% х 100,0% х 101,9% х 101,7%).

Відповідно, інфляційні втрати позивача за вказаний період становлять: 83 562,70 грн х 107,4% - 83 562,70 грн = 6 183,64 грн.

Загальна сума інфляційних втрат позивача ОСОБА_1 відповідно до наведеного розрахунку становить 30 249,69 грн (2 256,19 грн + 10 361,77 грн + 11 448,09 грн + 6 183,64 грн).

Розрахунок трьох процентів річних, проведений ОСОБА_1 , є вірним (83 562,70 грн х 3% х 1 095 днів :365 днів : 100 = 7 520,64 грн).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України, Іммобільяре Саффі проти Італії, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії.

Частиною 2 ст. 432 ЦПК України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржені виконавчі листи видані на підставі рішень Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.06.2002, Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.08.2011 та Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.08.2015, які набрали законної сили та не скасовані, рішення підлягають примусовому виконанню. На час розгляду справи підстав для визнання виконавчих листів таким, що не підлягають виконанню, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, не встановлено, доказів припинення зобов`язань боржника перед ОСОБА_1 суду не надано. Вказані виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Городнянському ВДВС ГТУЮ в Чернігівській області та по ним проводяться виконавчі дії.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 щодо незаконності постанов державного виконавця Городнянського ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області про відкриття проваджень ВП № 55651307, ВП № 55648352, ВП № 55651628 від 29.01.2018 з тих підстав, що оскаржені виконавчі листи були отримані ОСОБА_1 в шахрайський спосіб, з порушенням Закону України та не можуть бути законними, а також бути підставою для проведення виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

Належні правові підстави для скасування зазначених постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя Лиманська М.В. безпосередньо брала участь та ухвалювала рішення у справах № 2-326/11 та № 732/924/15, по яких були видані виконавчі листи № 2-326/11 та № 732/924/15-ц не можуть підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до вимог процесуального законодавства. За наявності відповідних підстав та сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді Прокоп`єв В.В. мав право подати заяву про відвід судді відповідно до ст. 36, 37, 39, 40 ЦПК України, однак з такими заявами останній не звертався.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 2-1254/02 від 14.06.2002 не внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, не є слушними, зважаючи на те, що Єдиний державний реєстр судових рішень почав функціонувати з 01.06.2006, дня набрання чинності Законом України «Про доступ до судових рішень», тобто вказаний реєстр почав функціонувати після ухвалення вищевказаного рішення суду.

Посилання заявника на те, що ухвала Городнянського районного суду Чернігівської області від 01.06.2011 та рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 11.08.2011 у справі № 2-326/2011 не відповідають дійсності, є голослівними, оскільки жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Вказані рішення не скасовані, набрали законної сили та є чинними.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду у справі № 2-326/2011 відсутнє у Єдиному державному реєстрі судових рішень, не відповідає дійсності, оскільки рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.08.2011 внесено до вказаного реєстру судових рішень та доступне за посиланням http://reestr.court.gov.ua/Review/17703722.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи заявника про те, що виконавчий лист № 2-1354, виданий 16.12.2003, відсутній у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, який повинен викладатися шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів і підписуватися електронно-цифровим підписом, з огляду на те, що на час видачі вказаного виконавчого листа Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система не функціонувала, та по сьогоднішній день робота даної системи не розпочата.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення розміру інфляційних втрат та загальної суми стягнення з ОСОБА_2 шляхом зменшення присуджених до стягнення інфляційних втрат з 34 244 грн до 30 249,69 грн та загальної суми стягнення з 41 764,60 грн до 37 770,33 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (41 764,60 грн - 37 770,33 грн = 3 994,27 грн - що становить 9,56% від оскаржуваної суми боргу), з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 101,06 грн (1 057 грн х 9,56%) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2019 року - змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) інфляційних втрат та загальної суми стягнення, зменшивши суму інфляційних втрат з 34 244 (тридцяти чотирьох тисяч двохсот сорока чотирьох) грн до 30 249 (тридцяти тисяч двохсот сорока дев`яти) грн 69 коп. та загальну суму стягнення з 41 764 (сорока однієї тисячі семисот шестидесяти чотирьох) грн 60 коп до 37 770 (тридцяти семи тисяч семисот семидесяти) грн 33 коп.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 101 (сто одну) грн 06 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий Судді: