КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/6995/19 Головуючий у 1 інстанції: Панченко О.М.
провадження № 22-ц/824/9992/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Заришняк Г.М., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16 травня 2019 року у складі судді Панченко О.М. у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 внаслідок систематичного вчинення останнім відносно неї психологічного насильства.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що 06 березня 2019 року її колишній співмешканець ОСОБА_1 під час конфлікту застосував до неї грубу фізичну силу, а саме, відкрито заволодів її власністю (мобільним телефоном), погрожуючи при цьому застосуванням до неї фізичного насильства і у подальшому.

Оскільки в діях останнього вбачались ознаки злочинів, передбачених ст.ст.126-1, 146, 163, 186 КК України, того ж дня нею було подано до поліції в порядку ст.214 КПК України, заяву про їх вчинення.

Зазначала, що 20 квітня 2019 року нею було подано другу заяву до поліції про вжиття заходів до кривдника, оскільки всупереч вимогам закону він вкотре свідомо та навмисно допустив домашнє (психологічне) насильство стосовно неї та їхніх спільних дітей.

Також їй стало відомо, що кривдник ОСОБА_1 за 100 доларів США грошової винагороди наймав сторонніх осіб для стеження за нею та збирання конфіденційної інформації, яка стосується її особисто, зокрема, за місцем її роботи у Державному бюро розслідувань, із використанням транспортного засобу, про що ОСОБА_1 особисто повідомив її брата.

Вона ( ОСОБА_2 ), будучи постраждалою особою від домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , неконтрольована протиправна поведінка та вчинки якого є непередбачуваними та загрозливими, має обґрунтовані побоювання того, що він здатний вдатися і до інших незаконних проявів домашнього насильства.

На підставі викладеного просила суд видати обмежувальний припис ОСОБА_1 на строк 6 місяців з заборонами щодо: перебування за місцем роботи заявниці, а також за місцем її тренувань у школі танцю; наближення ближче ніж на 1 км. до місця її роботи та до місця її тренувань у школі танцю, а також до інших відомих йому місць її частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому та переслідувати її; контактувати з нею через третіх осіб.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 16 травня 2019 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо:

1. перебування за місцем роботи ОСОБА_2 за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 15 , а також за місцем тренувань ОСОБА_2 у школі танцю за адресою: місто Київ, вулиця Милославська, 43;

2. наближення ближче ніж на 1 км. до місця роботи ОСОБА_2 за адресою: місто Київ, вулиця Симона Петлюри , 15 , а також до місця тренувань ОСОБА_2 у школі танцю за адресою: місто Київ, вулиця Милославська, 43 та до інших відомих ОСОБА_1 місць частого відвідування ОСОБА_2 ;

3. особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Копію рішення вирішено направити до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для взяття ОСОБА_1 на профілактичний облік та до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, за яким у задоволенні заяви відмовити за необґрунтованістю заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця, як жертва насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Встановлено, що заявниця ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_1 перебували у фактично шлюбних відносинах.

Від шлюбу подружжя має дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне насильство.

Так, судом встановлено, що учасники справи перебували у фактичних шлюбних відносинах, мають спільних дітей, але проживають окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії клопотання заявника, поданого у порядку ст.ст.56, 220, 221 КПК України до Шевченківського УП ГУНП в місті Києві, копії електронного звернення, поданого в порядку ст.ст.1,5 ЗУ «Про звернення громадян» до Деснянського УП ГУНП у місті Києві, за твердженнями заявниці ОСОБА_2 ОСОБА_1 вчиняв психологічне насильство відносно неї, що виражалося у застосуванні до неї фізичної сили, та в погрозах застосування фізичної сили до неї і в подальшому.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст.294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суд вважав, що зі змісту заяви вбачається посилання заявника на обставини, що носять у собі ознаки приниження гідності, поводження з боку заінтересованої особи до заявника.

Задовольняючи заяву, суд виходив, зокрема і зі ст.3 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод»

Так, стаття 3 Конвенції закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Нелюдське поводження або покарання передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, рішення ЄСПЛ «Ireland v. the UK», n. 167.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Саме з огляду на встановлені судом обставини (дослівно) щодо наявності психологічного насильства, що чинить ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 , а також наміри останнього, що виражаються у погрозах, суд вважав, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог ОСОБА_2 та виданні обмежувального припису ОСОБА_1 .

Проте, колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду першої інстанції.

Так, обставини, що носять, як вважав суд, у собі ознаки приниження гідності, поводження з боку заінтересованої особи до заявниці нічим не підтверджуються, категорично заперечуються ОСОБА_1 та не відповідають дійсності.

Також не вбачається катування, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, чи нелюдського поводження або покарання, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань.

Крім того, відсутнє таке, що принижує гідність, поводження або покарання, що передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Навпаки, як встановлено судом, починаючи від лютого-березня 2013 року сторони перебувають у фактичних шлюбних відносинах, від яких ми мають двох синів- близнюків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як стверджує ОСОБА_1 , наприкінці 2018 року їхні відносини вкрай погіршилися через постійні непорозуміння в сім`ї у зв`язку з періодичними «зникненнями» ОСОБА_7 (дружини) з дому, її постійними бажаннями «розвиватися» та «спілкуватися з новими людьми», винайманням нею для власного проживання іншого житла та в інших районах міста Києва, а тому між нами виникло питання щодо подальшого утримання, виховання та розвитку їхніх спільних малолітніх дітей, визначення їх місця проживання, тощо.

22 лютого 2019 року між ними було укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №434. Згідно цього Договору місце проживання дітей визначено за місцем проживання батька ОСОБА_1 .

Проте, від березня 2019 року ОСОБА_2 , яка на той час працевлаштувалася до Державного бюро розслідувань та не проживала спільно з дітьки та їх батьком, за твердженнями ОСОБА_1 безпідставно почала скеровувати скарги до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянського району, а також звертатися із заявами до підрозділів поліції Шевченківського та Деснянського районів з надуманими фактами про начебто вчинені насильства відносно неї та погрози вчинення до неї насильства, які не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року скасувати, прийняти постанову та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16 травня 2019 року скасувати і прийняти постанову.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального приписувідмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: