Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 711/6063/13-ц

провадження № 61-24787св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді

Позарецької С. М. від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Новікова О. М., Бондаренка С. І., від 12 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк», банк) звернулося до суду із позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 15 вересня 2008 року між банком та

ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, з подальшим укладенням додаткових угод до нього, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 2 350 000 грн зі сплатою 28% річних, строком повернення до 10 вересня 2011 року.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, внаслідок якої у нього перед банком станом

на 08 листопада 2013 року утворилась заборгованість у розмірі

2 460 109,29 грн, позивач просив стягнути цю заборгованість із відповідача.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року, позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 460 109,29 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь кредитора у повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він не отримував кошти за вказаним кредитним договором, висновками почеркознавчих експертиз, призначених судом першої інстанції, достеменно не встановлено, що підписи у заявах про видачу готівки виконані саме відповідачем. Крім того, суд апеляційної інстанції, за наявності різних за змістом експертних висновків, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, необґрунтовано відхилив його клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У травні 2017 року від ПАТ «Брокбізнесбанк» надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких банк посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 вересня 2008 року між АК «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, з подальшим укладенням додаткових угод до нього, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у

розмірі 2 350 000 грн зі сплатою 28% річних, строком повернення

до 10 вересня 2011 року

Крім того, між сторонами 17 березня, 17 червня, 25 серпня, 25 вересня,

26 жовтня, 26 листопада, 28 грудня 2009 року, 26 січня, 26 лютого, 25 березня, 02 липня, 04 листопада 2010 року, 10 січня, 07 лютого, 04 квітня, 04 травня,

10 червня, 22 червня, 24 червня, 30 червня 2011 року укладені додаткові угоди до кредитного договору, відповідно до яких відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту у готівковій та безготівковій формі на відкритий банком позичальнику рахунок відповідно до графіку погашення, який міститься в цих додаткових угодах. У зазначених додаткових угодах сторони неодноразово збільшували термін повернення кредитних коштів.

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 08 листопада 2013 року у позичальника перед банком утворилась заборгованість у розмірі 2 460 109,29 грн, яка складається із:

1 489 099,89 грн - тіло кредиту; 971 009,40 грн - неустойка.

Ухвалою суду першої інстанції від 18 грудня 2013 року у справі призначено судову почеркознавчу експертиза щодо встановлення належності підпису відповідача у заявах про видачу кредитних коштів. За повідомленням судових експертів від 20 березня 2014 року достовірно визначити в категоричній або вірогідній формі, чи виконані досліджувані підписи самим ОСОБА_1 , чи іншою особою (особами), не виявляється можливим. Отже, повідомлено про неможливість надання висновку експерта.

Ухвалою суду від 29 квітня 2014 року у справі повторно призначено судову почеркознавчу експертизу, однак ухвала була повернута до суду без виконання через несплату відповідачем ОСОБА_1 коштів на проведення експертизи.

Ухвалою суду від 29 вересня 2014 року у справі призначено судову почеркознавчу експертиза. За повідомленням судового експерта

від 28 жовтня 2014 року достовірно визначити в категоричній або вірогідній формі, чи виконані досліджувані підписи самим ОСОБА_1 , чи іншою особою (особами), не виявляється можливим. Отже, повідомлено про неможливість надання висновку експерта.

Ухвалою суду від 10 лютого 2015 року повторно призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до листа Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28 квітня 2015 року ухвала повернута до суду без виконання через несплату відповідачем

ОСОБА_1 коштів на проведення експертизи.

Ухвалою суду від 30 червня 2015 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 04 листопада 2015 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після слів: «Підпис отримувача» на заявах на видачу готівки: від 15 вересня 2008 року №21 на суму

170 000 грн, від 04 листопада 2010 року №3 на суму 600 000 грн, від 02 березня 2011 року №1 на суму 1 000 000 грн, від 04 квітня 2011 року №7 на суму

900 000 грн, - виконані самим ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 29 квітня 2016 року у справі призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку судово - почеркознавчої експертизи від 29 червня 2016 року, проведеної експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, вирішити питання про виконання підписів від імені ОСОБА_1 в наступних документах: в графі «Підпис отримувача» у заявах на видачу готівки: від 15 вересня 2008 року №21 на суму 170 000 грн, від 04 листопада 2010 року №3 на суму 600 000 грн, від 02 березня 2011 року №1 на суму

1 000 000 грн, від 04 квітня 2011 року №7 на суму 900 000 грн, - самим ОСОБА_1 або іншою особою, не є можливим.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором від 15 вересня 2008 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 08 листопада 2013 року складала

2 460 109,29 грн, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з нього на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначеної заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що він не підписував заяви про видачу кредитних коштів були предметом розгляду судами попередніх інстанцій, суд першої інстанції неодноразово призначав у справі судово-почеркознавчу експертизу, висновком якої, зокрема від 04 листопада 2015 року, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після слів: «Підпис отримувача» на заявах на видачу готівки: від 15 вересня 2008 року №21 на суму 170 000 грн, від 04 листопада 2010 року №3 на суму 600 000 грн, від 02 березня 2011 року №1 на суму 1 000 000 грн, від 04 квітня 2011 року

№7 на суму 900 000 грн, - виконані самим ОСОБА_1 .

Повідомлення експертів від 20 березня і від 28 жовтня 2014 року про неможливість надання висновку експерта стосовно належності у зазначених заявах підпису відповідача та висновок експертизи від 29 червня 2016 року про неможливість вирішення питання належності підписів у заявах на видачу кредиту не свідчать про те, що відповідач їх не підписував.

Крім того, ухвали про призначення судових експертиз від 29 квітня 2014 року та від 10 лютого 2015 року були повернуті до суду без виконання, оскільки відповідач, який заявляв відповідні клопотання, не сплатив кошти на їх проведення.

За таких обставин, вважати, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги статті 10 ЦПК України 2004 року та не сприяли повному та всебічному розгляду справи не можна. Відповідач у судах попередніх інстанцій не навів переконливих аргументів щодо призначення повторної експертизи.

При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи, оскільки правильно вважав, що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання відповідачу коштів та отримання їх позичальником.

Призначення у справі сьомої експертизи за однотипним клопотанням відповідача, за наявності інших належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, призводить до затягування розгляду справи, внаслідок чого порушуються права позивача на розгляд справи у розумні строки. Про розгляд справи у розумні строки наголошено у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Крім того, колегія суддів зауважує, що висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими

статтею 212 ЦПК України 2004 року, у сукупності з іншими доказами.

Суди попередньої інстанції надали оцінку доказам, які свідчать про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 180 900,11 грн, додатковим угодам до основного кредитного договору, які укладені протягом 2008-2011 років, підписання яких відповідач не оспорював, та правильно вважали, що наявні в матеріалах докази у їх сукупності свідчать про виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання кредитних коштів, які відповідачем спростовані не були.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 27 березня 2017 року було зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для їх скасування, то виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 січня

2017 року - без змін.

Поновити виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара