Провадження №22-ц/812/1431/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 490/5486/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Подзігун Галини Володимирівни у приміщенні цього суду 21 червня 2019 року, повний текст якого виготовлений 26 червня 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и л а :

У липні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позов мотивовано тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2015 р. з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання їх сина - ОСОБА_5 2003 р. народження в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 липня 2014 р. і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач сплачує аліменти нерегулярно, має заборгованість. Між тим, позивач несе додаткові витрати на забезпечення дитини, придбаваючи шкільне приладдя, одяг та взуття. Крім того, у зв`язку з слабким станом здоров`я, що підтверджується виписками з історії хвороби та іншою медичною документацією, дитина потребує відповідного лікування та індивідуальної форми навчання. За такого ОСОБА_1 вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з нього додаткових витрат по утриманню дитини.

Посилаючись на викладене, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 2003 р. народження у розмірі 12 805 грн. 49 коп., що складаються з половини наступних витрат, а саме: витрати на лікарські засоби у розмірі 4 518 грн. 99 коп.; витрати на лікування дитини в стоматологічній клініці ТОВ «Стоматологія Медент» у розмірі 11 800 грн.; витрати на навчання дитини англійської мови у центрі «Лардан» у розмірі 2 100 грн.; витрати на учбове приладдя у розмірі 1 113 грн. 30 коп.; витрати на одяг у розмірі 2 950 грн.; витрати на взуття у розмірі 3 120 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що докази виникнення додаткових витрат, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), відсутні, а витрати на придбання канцелярського приладдя, взуття, одягу, понесені позивачем, не відносяться до особливих обставин, спрямованих на розвиток чи лікування дитини. Також представником відповідача було зазначено, що більшість лікарських засобів, які були придбані позивачем, не були прописані дитині до застосування.

У відповіді на відзив позивач вказала, що сплачувати додаткові витрати на утримання дітей є обов`язком батьків, від чого ухиляється відповідач. Також позивач зазначила, що крім основного захворювання дитина має низку інших захворювань та хворіє сезонними вірусними захворюваннями, що потребує відповідного лікування. Більшість необхідних ліків відпускаються в аптеках без рецептів, їх вона купувала за рекомендацією лікарів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги в частині витрат на лікування дитини та лікування в стоматологічній клініці ТОВ «Стоматологія Медент» визнав частково, а в частині витрат на учбове приладдя, одяг та взуття не визнав у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02 квітня 2019 р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на навчання дитини на курсах англійської мови у центрі «Лардан» у розмірі 2 100 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2019 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 5 662 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що, оскільки позивачем не надано доказів, що витрати на лікарські засоби у розмірі 3 795 грн. 09 коп. були прописані дитині та купувалися саме для неї, в матеріалах справи відсутні відповідні довідки медичних установ, виписки з історії хвороби дитини та рецепти лікарів, тому є підстави для часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача 5 662 грн. додаткових витрат на утримання дитини. Щодо витрат, понесених позивачем на лікування дитини в стоматологічній клініці ТОВ «Стоматологія Медент» у загальному розмірі 11 800 грн., то згідно нарядів стоматолога ТОВ «Стоматологія Медент» з переліком послуг та їх вартістю та фіскальних чеків (а.с. 101-103) підтверджується сума понесених позивачем витрат на лікування дитини в стоматологічній клініці у загальному розмірі 10 600 грн. Щодо витрат на учбове приладдя, одяг та взуття то суд зазначив, що дані витрати не можуть вважатися додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки під час розгляду справи по суті не встановлено, що ці витрати позивача зумовлені особливими обставинами, розвитком здібностей дитини, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. Крім того, відповідач та позивач не надали суду докази, що підтверджували наявність обставин, що мають істотне значення та могли б вплинути на розмір участі відповідача в додаткових витратах на дитину, тому суд приходить до висновку, що батьки мають нести ці витрати в рівних частках.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить змінити рішення в частині розміру стягнених з відповідача на її користь коштів на утримання дитини, стягнувши з ОСОБА_4 на її користь 1206 грн. 65 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно, з урахуванням медичних діагнозів, які має їх з позивачем син, стану його здоров`я, через що він вимушений навчатися на індивідуальній формі навчання, відмовив у стягненні як додаткових витрат на придбання учбового приладдя - половину від 1113 грн. 30 коп. Також вважає за необхідне стягнути додатково половину витрачених на лікування сина у стоматологічній клініці - 1 300 грн., оскільки вона в суді першої інстанції не змогла надати фіскальний чек на вказану суму.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заперечення мотивовано тим, що наданий позивачкою до апеляційної скарги документ є тим самим нарядом, копія якого вже є в матеріалах справи і який не підтверджений документами про оплату медичних послуг. Також суд правильно відмовив у стягнення половини витрат на учбове приладдя, оскільки ці витрати не зумовлені негативними або позитивними обставинами і не є додатковими витратами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2001 р., який розірваний рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 р., і є батьками сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2015 р. стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили до досягнення повноліття.

Син сторін проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №490/9535/14-ц станом на 01 травня 2019 р. відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 22 353 грн. (а.с. 54).

Відповідно до виписки з постанов ЛКК №1299/09 від 26 жовтня 2009 р., №458/14 від 23 липня 2014 р. та №115/19 від 20 березня 2019 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , страждає на наступні захворювання: асептичний некроз голівки лівого стегна; рецидивуючий бронхіт; дисплазія тазостегнових суставів, пласко-вальгусні стопи; наслідки неодноразових черепно-мозкових травм; вегето-судинна дистонія по змішаному типу з ангіодистонічними кризами; цереброастенічний синдром середньої важкості; нічний енурез; кардіоміопатія (а.с. 187, 188, 191).

Згідно довідки № 63/16 лікарняно-консультаційної комісії міської дитячої поліклініки №4 від 29 червня 2016 р. дитина потребує індивідуальної форми навчання з 01 вересня 2016 р. у зв`язку з наслідками черепно-мозкової травми (а.с. 18).

Відповідно до довідки від 08 вересня 2018 р. дитині було поставлено діагноз ГРВІ та прописано до застосування медичних препаратів (а.с. 53).

Також, ОСОБА_5 проходив стоматологічне лікування у ТОВ «Стоматологія Медент».

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що у зв`язку із хворобами сина, необхідністю його лікування, задоволення потреб дитини на одяг та харчування, а також його навчанням, вона понесла додаткові витрати, розмір яких становить 12 805 грн. 42 коп.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вказаною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою.

Наявність таких додаткових витрат з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

З урахуванням таких положень закону, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен встановити, чи доведені ці витрати, їх обсяг та враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Суд, вирішуючи спір, вважав доведеним наявність додаткових витрат, які позивач вже понесла, викликаних особливими обставинами - у зв`язку з необхідністю лікування сина, а також розмір таких витрат - 723 грн. 90 коп. вартості придбаних позивачем для лікування сина медичних препаратів та 10 600 грн. витрат на стоматологічне лікування сина та стягнув з відповідача половину цих витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними, оскільки суд повно та всебічно дослідивши обставини справи обґрунтовано, виходячи з наданих позивачем медичних документів, щодо лікарських призначень, нарядів та фіскальних чеків, вважав доведеним такий розмір додаткових витрат, які викликані особливими потребами дитини, а саме - її лікуванням.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги.

В силу положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, стосовно витрат на лікарські засоби у розмірі 3 795 грн. 09 коп., суд вірно дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вони були прописані дитині та купувалися саме для неї, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні довідки медичних установ, виписки з історії хвороби дитини та рецепти лікарів.

Щодо лікування дитини в стоматологічній клініці ТОВ «Стоматологія Медент», то суд виходив з того, що позивачем на підтвердження того, що нею дійсно були сплачені кошти за лікування надано наряди стоматолога ТОВ «Стоматологія Медент» з переліком послуг та їх вартістю, а також фіскальні чеки (а.с. 101-103), як підтверджують витрати у загальному розмірі 10 600 грн.

Процесуальним законом визначений порядок подання доказів.

Згідно із положеннями частин 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до части 1- 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що позивачем не було надано будь-яких доказів поважності причин неподання додаткового доказу - наряду на надання стоматологічних послуг від 07 грудня 2018 р. на суму 1 300 грн. та чеку про оплату цієї суми в суді першої інстанції, цей доказ не був долучений судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни рішення суду та збільшення розміру стягнутих з відповідача додаткових витрат на лікування дитини.

Що стосується витрат на учбове приладдя, одяг та взуття то слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що дані витрати не можуть вважатися додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки під час розгляду справи не встановлено, що ці витрати позивача зумовлені саме особливими обставинами, зокрема станом здоров`я дитини, розвитком здібностей дитини, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Колегія суддів відхиляє посилання на те, що витрати на учбове приладдя є додатковими витратами, оскільки пов`язані із перебуванням сина сторін на індивідуальному навчанні через стан здоров`я. Так, позивачкою не надано доказів, що витрати на учбове приладдя є більшими порівняно з витратами на приладдя дітей, які навчаються не на умовах індивідуального навчання.

Так, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. На відміну від аліментів, які необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, додаткові витрати, передбачені ст. 185 СК України, стягуються в окремих випадках за наявності особливих обставин, коли крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові.

За такого доводи апеляційної скарги про їх доведеність є безпідставними.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права колегія суддів в силу ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи результати розгляду справи, відсутні передбачені ч. 13 ст. 141 ЦПК України для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_______________________________________________________

Повний текст постанови суду виготовлений 28 серпня 2019 року