Номер провадження 2/754/1756/19
Справа №754/7528/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.,

за участю секретарів судового засідання - Гайворонського В.М., Вакулюк Д.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 11.06.2018 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, посилаючись на той факт, що 23.02.2017 року близько 12.10 год. по вул.Миропільській,2 в м.Києві відбулась ДТП між автомобілем «Reno Master» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить йому. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 22.09.2017 постанову Деснянського районного суду м.Києва від 25.04.2017 було скасовано у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 21.03.2018 ОСОБА_3 була визнана винною у вчиненні даної ДТП. Оскільки матеріальні збитки, спричинені його автомобілю не відшкодовані, а відтак позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 19840 грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн..

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 15.06.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлений суддею строк, було усунуто зазначені судом недоліки.

Ухвалою суду від 02.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

10.09.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач і його представник - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні, наведеним в позовній заяві, просили позов задовольнити. Також додатково зазначили, що у зв`язку з тим, що страховий випадок не було зафіксовано належним чином, позивач змушений звертатись за відшкодуванням шкоди саме до винної особи за загальними правилами, встановленими ЦК України.

Відповідач та її представник - ОСОБА_5 в судове засідання 25.07.2019 повторно не з`явились про день, час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд вважав можливим провести розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач скористалась своїм правом та через свого представника подала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечувала свою вину у даній ДТП та зазначила, що вина ОСОБА_3 загалом не встановлена, оскільки провадження у справі закрито за закінченням тримісячного строку. При цьому будь-яких правил дорожнього руху відповідач не порушувала про що особисто вказала у протоколі про адмінправопорушення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається із копії постанови Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (а.с.5).

Постановою Апеляційного суду м.Києва від 22.09.2017 постанову Деснянського районного суду м.Києва від 25.04.2017 було скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення (а.с.82-83).

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 21.03.2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, за закінченням тримісячного строку для накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що твердження представника відповідача, викладене у відзиві на позов, щодо тієї обставини, що відсутня вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаної ДТП, оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, за закінченням тримісячного строку для накладення адміністративного стягнення, не може бути прийнято судом в якості належного доказу відсутності вини відповідача, т.я. вимогами ст.247 КУпАП чітко визначено, що у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення, провадження у справі має бути закритим на підставі п.1 ст.247 КУпАП, в той час, як провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, що в свою чергу не свідчить про відсутність вини особи у вчиненій ДТП.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України регламентовано, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач ОСОБА_1 являється власником автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.20 Звіту про визначення вартості матеріального збитку).

Відповідно до Калькуляції та Звіту про визначення вартості матеріального збитку, зробленого за результатами проведення дослідження за заявою ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту завданого власнику транспортного засобу «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП складає: 19840,18 грн. (а.с.10 та а.20 оригіналу Звіту долученого до матеріалів справи).

Згідно ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 4-7, 11, 16, 17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки - є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу №6 - 2808 цс15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого - право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що у зв`язку з тим, що страховий випадок не було зафіксовано належним чином, позивач змушений звертатись за відшкодуванням шкоди саме до винної особи за загальними правилами, встановленими ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, і зазначену вище Правову позицію ВСУ від 20 січня 2016 року, на думку суду, позов законно і обґрунтовано пред`явлений позивачем саме до відповідача, як заподіювача ДТП.

А тому, в даному випадку, суд вважає, що у позивача ОСОБА_1 , як власника пошкодженого транспортного засобу в результаті ДТП є законне право на звернення до суду з позовом про стягнення саме з відповідача ОСОБА_3 суми матеріального збитку, як це передбачено ст. ст. 1166,1187 ЦК України, і про що було зазначено ВСУ на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року при розгляді справи № 6 - 2808 цс15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди, відповідно до правового висновку якого - право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн..

Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 11, 76-83, 95, 133, 141, 174, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273 ЦПК України, ст. ст. 22, 1167, 1187 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 19840 грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн..

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст заочного рішення складений 05.08.2019.

Суддя: