Справа № 755/9798/19
У Х В А Л А

"05" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, клопотання представника відповідача КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» - Парфенюк Віти Анатоліївни про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», третя особа Київська міська рада про стягнення коштів, за підсудністю -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває зазначена цивільна справа.

В судовому засіданні 05 вересня 2019 року представником відповідача КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» - Парфенюк В.А. було заявлено клопотання про передачу вказаної цивільної справи за територіальною підсудністю з Дніпровського районного суду м. Києва до Печерського районного суду м. Києва, з підстав викладених у письмовому клопотанні від 31 липня 2019 року.

В обґрунтування вказаного клопотання посилалася на те, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб серії НОМЕР_1 місцезнаходження КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» вказано Печерський район, м. Київ, вул. Командарма Каменєва, 6 (згідно з Рішенням Київської міської ради від 17 грудня 2015 року № 30/30 вулицю Командорма Каменєва перейменована на вулицю Петра Бобочана ). Оскільки вимоги ОСОБА_1 до КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», третя особа - Київська міська рада щодо стягнення коштів (а саме: сума боргу, інфляційне збільшення, 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання) виникла у зв`язку з неналежним виконанням КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» зобов`язань за договором, тому даний спір, з урахуванням правил підсудності, повинен розглядатися Печерським районним судом м. Києва, відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд, вислухавши думку позивача та представника позивача, які заперечували проти заявленого клопотання, вивчивши доводи поданого клопотання та матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

19 червня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», третя особа Київська міська рада про стягнення коштів та 24 червня 2019 року дана справа, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, була передана в провадження судді Катющенко В.П.

Згідно ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як роз`яснено в п.42 Постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 41 вищевказаної Постанови Пленуму, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Таким чином, виходячи із предмету спірних правовідносин та беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги стосуються стягнення коштів на виконання договору про вилучення земельної ділянки, даний спір не підсудний Печерському районному суду міста Києва, оскільки має розглядатись за правилами виключної підсудності в порядку, передбаченому ч.1 ст.30 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за місцезнаходженням земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За вказаних обставин, беручи до уваги, що дана справа має розглядатись за правилами виключної підсудності в порядку, передбаченому ч.1 ст.30 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за місцезнаходженням земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд не вбачається підстав для передачі цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», третя особа Київська міська рада про стягнення коштів за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 4, 30, 260, 353, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» - Парфенюк Віти Анатоліївни про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», третя особа Київська міська рада про стягнення коштів, за підсудністю - відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текс ухвали складено 09 вересня 2019 року.

Суддя: