ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/252/19
Звенигородського районного суду Черкаської області
УХВАЛА

09 серпня 2019 р. м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі судді Новікова О.М., розглянувши апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення

в с т а н о в и в :

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Бахчисарай Кримської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки, є рідною матір`ю громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Бахчисарай Кримської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки, є рідною бабою громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено факт народження до ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», а саме у місті Кримської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки.

Рішення оскаржено в апеляційному порядку Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області як особою, права якої порушуються оскаржуваним рішенням.

Апелянт, обґрунтовуючи факт порушення оскаржуваним рішенням його прав, вказує, що оскаржуване рішення прийнято без залучення заінтересованої особи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, заінтересованість якого має державний і правовий характер, оскільки судове рішення підтверджує наявність факту, що безпосередньо впливає на прийняття рішення в межах наданих Управлінню повноважень, про встановлення або належності до громадянства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року встановлено юридичні факти, які можуть бути підставою для вирішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області питання щодо належності до громадянства України.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, передбачені ст. 143 ЦПК України 2004 року, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, органи внутрішніх справ у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України.

Відповідно до Положення про Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, затвердженого наказом ДМС від 08.10.2018 №161, основними завданнями ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому чимлі протидії нелегальній політики у сферах міграції, громадянства, реєстрації юридичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Таким чином, оскаржуване рішення може вплинути на прийняття рішення особи, яка звернулась з апеляційною скаргою, щодо набуття Альтаєб Іяд Мохаммедаднан громадянства України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що апелянт має право на оскарження судового рішення в апеляційному порядку відповідно до положень ст. 352 ЦПК України.

Проте, апеляційне провадження не може бути відкрито, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, а саме: при зверненні з апеляційною скаргою не сплачено судовий збір, або не надано клопотання з доказами про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог пункту 1.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при подачі апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

При зверненні в 2016 році фізичної особи з заявою про встановлення юридичного факту суму судового збору встановлено в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (1378 грн. х 0,2 = 275,6 грн.).

Отже, сума судового збору, яку апелянт повинен сплатити при подачі апеляційної скарги на рішення суду, складає 413 грн. 40 коп. (275,6 грн. х 150% = 413,4 (грн.)

Оплату судового збору провести на рахунок:

Отримувач ? УК у м. Черкасах /Черкаси/ 22030101; Код ЕДРПОУ ? 38031150; Банк отримувача ? Казначейство України (ЕАП); МФО ? 899998; Рахунок ? 0027.

У призначенні платежу необхідно вказати: "судовий збір" код 22030101 Пункт 1.6.

Оригінал квитанції про сплату судового збору надати до суду.

Крім того, апеляційну скаргу подано з порушенням строку на оскарження рішення. В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку, яке апелянт мотивує тим, що виконання в повному обсязі завдань та функцій Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області розпочато з 03.01.2019 року.

Скаржник просить визнати причину пропуску поважною, поновити строк на оскарження рішення та відкрити апеляційне провадження.

Дослідивши доводи апелянта щодо поновлення строку на оскарження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені в день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновленим в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

За твердженням апелянта, ОСОБА_5 Іяд ОСОБА_6 звернувся до Згурівсьокго РС УДМС України в Київській області з приводу набуття громадянства України 08.12.2016 року. Отже органам Державної міграційної служби України було відомо про наявність оскаржуваного рішення з 08.12.2016 року. Апеляційна скарга направлена подана засобами поштового зв`язку 17.07.2019, тобто більше ніж через два роки.

Доводи апелянта стосовно поважності пропуску строку на оскарження рішення зводяться до того, що Управління розпочало в повному обсязі виконувати свої завдання та функції з 03.01.2019.

Водночас апелянт не наводить обґрунтування пропуску строку до 17.07.2019 року.

Вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення пропущеного строку, суд враховує принцип юридичної визначеності, про застосування якого неодноразово наголошувалося в практиці ЄСПЛ.

Так, у справі "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

При цьому, слід звернути увагу скаржника на те, що в даному контексті також слід враховувати іншу правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Частиною 4 ст. 12 ЦПК встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані норми цивільно-процесуального закону, враховуючи дотримання принципу юридичної визначеності, суд вважає за необхідне надати апелянту строк для наведення підстав щодо визнання поважними причин пропуску строку для звернення з апеляційною скаргою впродовж періоду з 03.01.2019 по 17.07.2019.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строку на апеляційне оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення ст. 185 ЦПК України. Тому, апеляційну скаргу слід залишити без руху, а апелянту надати строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків апеляційної скарги, а саме: для наведення підстав для визнання поважними причин пропуску строку на оскарження рішення за період з 03.01.2019 по 17.07.2019. Крім того, апелянту рекомендовано сплатити судовий збір в розмірі 413 грн. 40 коп. або надати підтвердження звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Керуючись ст. 185, 354, 357 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишити без руху, надавши апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Копію ухвали направити апелянту для виконання.

Роз`яснити апелянту, що в разі невиконання цієї ухвали в зазначений термін відповідно до вимог ч. 4 ст. 357 ЦПК України йому буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Новіков