Справа № 128/2152/18
Провадження № 22-ц/801/1890/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ганкіної І.А. в м. Вінниці,

у цивільній справі № 128/2152/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», за участі третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округ - Швеця Руслана Олеговича, Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області в особі заступника начальника відділу Штельмаха Д.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), за участі третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округ - Швеця Р.О., Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області в особі заступника начальника відділу Штельмаха Д.В., в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 15803, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. №23896 від 08 грудня 2017 року про стягнення та задоволення вимог відповідача за Кредитним договором № б/н від 03.06.2011, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно стягнуті кошти в сумі 1387 грн 08 к., а також понесені судові витрати на загальну суму 2986,82 грн. Позивач посилався на ті обставини, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Також зазначив, що при вчинені виконавчого напису відповідачем було подано нотаріусу недостовірну інформацію. Крім того, відповідно до відомостей, наданих Вінницьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, з пенсії позивача щомісячно на підставі оскаржуваного виконавчого напису та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії інші доходи боржника ВП № 55916260 від 27.03.2018 стягуються кошти. Також відповідно до наданої інформації з ПФУ Вінницької області від 06.07.2018 № 1475/06-30/07, згідно з постановою від 27.03.2018 ВП № 55916260 Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, з пенсії позивача щомісячно на користь АТ КБ «Приватбанк» проводиться стягнення в розмірі 346 грн. 77 коп. А тому він вважає, що кошти, які наразі стягуються на підставі оскаржуваного виконавчого напису, стягуються безпідставно, та мають бути йому повернені.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2019 року вказаний позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 15803, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. №23896 від 08 грудня 2017 року про стягнення та задоволення вимог відповідача за Кредитним договором № б/н від 03.06.2011, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1387 грн 08 к., а також понесені судові витрати на суму 2986,82 грн.

У апеляційній скарзі представник відповідача Крилова О.Л. просить скасувати зазначене рішення суду в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у вигляді заяв про забезпечення доказів та забезпечення позову в загальному розмірі 1057, 22 грн, і в цій частині ухвалити нове рішення, яким в стягненні з відповідача на користь позивача вказаних судових витрат відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Вказала, що при ухваленні рішення судом в цій частині порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи.

Зазначила, що суд першої інстанції без достатніх правових підстав стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення доказів та заяви про забезпечення позову в загальному розмірі 1057,22 грн. Так, позивач в позовній заяві зазначає, що за подання цих заяв він сплатив 1057,22 грн. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи повинні бути підтверджені документально. Проте, доказів про сплату судового збору за подання зазначених заяв позивач не надав, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_3 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки не погоджується з доводами відповідача та вважає, що представник скаржника не ознайомлений з матеріалами справи. Так, 08 серпня 2018 року до заяв про забезпечення позову та забезпечення доказів позивачем подано оригінали квитанцій: №19053863 від 07 серпня 2018 року на суму 528,61 грн; №19053868 від 07 серпня 2018 року на суму 528,61 грн, що містяться в матеріалах справи, як доказ, та на підставі яких суд першої інстанції стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 06 вересня 2019 року забезпечено участь представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судове засідання з`явилися представник відповідача Наконечна А.В. та представник позивача ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява містить попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач ОСОБА_1 поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи: судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 704,80 грн, судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 704,80 грн, судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів у розмірі 528,61 грн, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 528,61 грн, нотаріальні послуги на загальну суму 400 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 08 серпня 2018 року до заяви про забезпечення доказів та заяви про забезпечення позову додав оригінали квитанцій про сплату судового збору: №19053863 від 07 серпня 2018 року на суму 528,61 грн; №19053868 від 07 серпня 2018 року на суму 528,61 грн, у загальному розмірі 1057,22 грн (а.с.7, 10).

Отже, підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування судових витрат, які складаються з судового збору, є відсутність документального підтвердження таких витрат.

З врахуванням викладеного, зазначені представником відповідача в апеляційній скарзі підстави для відмови у задоволенні вимог про відшкодування судових витрат на користь позивача, які складаються з судового збору за подання заяв про забезпечення доказів та про забезпечення позову в загальному розмірі 1057,22 грн, є необґрунтованими.

У даній справі наявні докази, які документально підтверджують витрати позивача, які зокрема, складаються з судового збору за подання заяв про забезпечення доказів та про забезпечення позову в загальному розмірі 1057,22 грн (а.с.7, 10)

З вказаних документів вбачається, що позивачем були понесені витрати, які складаються з судового збору, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх пропорційне стягнення з відповідача.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції висновок щодо розподілу судових витрат зроблено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не заслуговують на увагу.

Такі доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник