Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 140/125/17

провадження № 61-25138св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Копаничук С. Г., Медвецького С. К., від 02 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» (далі - ТОВ «Ситковецьке») про стягнення боргу.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що між нею та ТОВ «Ситковецьке» був укладений договір зворотної фінансової допомоги (позики) на суму 11 880,00 грн. 20 січня 2015 року вона внесла на рахунок ТОВ «Ситковецьке» кошти в сумі 11 880,00 грн як поворотна фінансова допомога. Укладення цього договору підтверджує квитанція банку про отримання в борг грошових коштів. Дана квитанція є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У грудні 2016 року вона направила до ТОВ «Ситковецьке» вимогу про повернення боргу, однак відповідач кошти не повернув.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Ситковецьке» на її користь кошти в сумі 11 880,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області у складі судді Науменка С. М. від 19 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Ситковецьке» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 11 880,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що повернув позивачу кошти, оскільки видатковий касовий ордер від 25 січня 2015 року, наданий відповідачем на підтвердження повернення коштів, не може бути доказом повернення коштів.

Вказував на те, що відповідач надав суду оригінал та копію видаткового касового ордеру від 25 січня 2015 року. В оригіналі видаткового касового ордеру відсутня назва підприємства, яке перераховувало кошти, виданий він 25 січня 2015 року, який був вихідним днем (неділя), в ньому відсутні необхідні реквізити, не зазначена прописом сума виплачених коштів.

Копія видаткового касового ордеру різниться з оригіналом підписами директора підприємства та касира та самою формою бланку платіжного документу, назвою організації, яка його видала. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи сторони в судовому засіданні заявляти відмовилися.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 02 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Ситковецьке» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач належним чином підтвердив факт повернення позивачу коштів - фінансової поворотної допомоги.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що видатковий касовий ордер від 25 січня 2015 року є належним доказом у справі, підтверджує дату, час операції (дії), ким, кому та скільки видано коштів, та підставу їх видачі, міститься підпис позивача, що підтверджує факт отримання від підприємства коштів повернення фінансової допомоги, яка була надана нею.

Відхиляючи доводи позивача про те, що підпис у видатковому касовому ордері їй не належить, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вказані обставини можливо підтвердити лише висновком відповідної експертизи, однак ні позивач, ні відповідач клопотання про призначення відповідної судової експертизи не заявляли.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові, не надав належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме оригіналу та копії видаткового касового ордеру від 25 січня 2015 року. Зазначала, що підпис в оригіналі та копії видаткового касового ордеру їй не належить, а сам касовий ордер не відповідає вимогам нормативних актів, які регламентують порядок їх заповнення та видачі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ОСОБА_1 та ТОВ «Ситковецьке» укладений договір зворотної фінансової допомоги (позики) на суму 11 880,00 грн. Ці кошти підприємство отримало 20 січня 2015 року, що підтверджується квитанцією ПАТ АБ «Укргазбанк».

26 грудня 2016 року позивач звернулась до відповідача з вимогою про повернення боргу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач на її вимогу не повернув їй позику.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (пп. 14.1 статті 257 Податкового кодексу України).

Правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відносини за договором позики регулюються статтями 1046 - 1053 ЦК України.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України закріплено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У справі, що переглядається, установлено, що договір поворотної фінансової допомоги (позики) не укладався в письмовій формі, а існування між сторонами цих правовідносин підтверджуються квитанцією, відповідно до якої позивач надала позику в розмірі 11 880 грн, що не суперечить вимогам закону.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

У справі, що переглядається, установлено, що згідно з видатковим касовим ордером від 25 січня 2015 року відповідач повернув позивачу грошові кошти у розмірі 11 880 грн.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України 2004 року).

За приписами статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції, установивши належним чином обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, оскільки відповідач підтвердив виконання своїх зобов`язань за договором, а саме повернення позивачу коштів фінансової допомоги, яка була надана нею.

При цьому позивач, посилаючись на те, що наданий відповідачем на підтвердження повернення коштів видатковий касовий ордер є підробленим, оскільки підпис в графі «одержувач» їй не належить, клопотання щодо призначення відповідної експертизи не заявляла, лише вказувала про неможливість визнання видаткового касового ордеру від 25 січня 2015 року належним та допустимим доказом, хоча судом першої інстанції сторонам роз`яснювались їх права та обов`язки щодо доведення тих обставин, на які вони посилаються на підтвердження своїх вимог, зокрема право заявляти клопотання про призначення експертизи.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник