КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9891/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мостової Г.І., Писаної Т.О.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спростувати,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Качура О.А. звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_2 до неї та ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спростувати.

На обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що рішення суду, яке вона просить переглянути, обґрунтовано відсутністю у неї підстав стверджувати про наявність порушення норм чинного законодавства позивачем. Разом із тим, у червні-липні 2015 року нею було подано до Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві заяву про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого статтею 197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво). Вона здійснювала неодноразові спроби дізнатись про результат розгляду поданої заяви, однак їй не вдалось отримати інформацію про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 3 травня 2018 року до Оболонського управління поліції було направлено адвокатський запит про те, чи було зареєстровано кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за фактом самовільного будівництва на підставі заяви ОСОБА_1 25 травня 2018 року управлінням поліції було повідомлено заявника про те, що станом на 20 липня 2016 року, тобто під час розгляду справи в суді першої інстанції, існувало зареєстроване кримінальне провадження № 0006572 за статтею 197-1 КК України. Заявник вважає зазначену інформацію такою, що істотно змінює обставини справи, тому є підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Також заявник вказала, що проект рішення про виділення земельної ділянки ОСОБА_2 було відхилено, а отже вона користувалась земельною ділянкою без законних підстав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року залишено в силі.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, представник заявника - адвокат Качура О.А., звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати суд першої інстанції на підставі заяви ОСОБА_1 переглянути рішення від 23 вересня 2016 року за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі представник посилається на те, що поширення заявником відомостей в мережі «Fасеbоок» щодо незаконності дій позивача є обґрунтованими, достовірними та такими, що не порушують честь, гідність, ділову репутацію останньої, оскільки з липня 2015 року по сьогоднішній день в провадженні Оболонського районного управління поліції перебуває кримінальне провадження № 0006572 від 11 липня 2015 року за частиною першою статті 197-1 КК України, яке прямо стосується дій позивача, та Постійна комісія Київської міської ради на своєму засіданні 19 квітня 2016 року повторно розглянула підготовлений Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проект рішення (ПР-8733 від 15 січня 2016 року) «Про передачу земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 (кадастрова справа Щ - 1142)» та ухвалила його відхилити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проситьапеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. Проте даний відзив не може бути прийнятий до уваги апеляційного суду, оскільки в порушення вимог частини четвертої статті 360 ЦПК України до нього не доданодоказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року, частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спростувати.

Визнано недостовірною та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену ОСОБА_1 на інтернет - сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок»: ІНФОРМАЦІЯ_1під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2» та на інтернет - сторінці: ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті під заголовком: «ІНФОРМАЦІЯ_4», що знаходиться за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 /, а саме: «… ІНФОРМАЦІЯ_6».

Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати на інтернет - сторінці в соціальній мережі «Fасеbоок»: ІНФОРМАЦІЯ_7вищезазначену інформацію про ОСОБА_2 , поширену на інтернет - сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок»: ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2» , шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Розглядаючи зазначений позов, суди вважали встановленим те, що інформація, яка була поширена ОСОБА_1 стосовно позивача на інтернет - сторінці у соціальній мережі «Facebook» є недостовірною та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію останньої.Ураховуючи положення статті 277 ЦК України, з метою захисту прав позивача, суди вважали необхідним зобов`язати ОСОБА_1 спростувати на інтернет - сторінці, поширену недостовірну інформацію. При цьому суди вважали, що ОСОБА_2 надала суду достатньо доказів на підтвердження того, що останній у встановленому порядку виділялась земельна ділянка, також вона звернулась до компетентних органів з метою розроблення проекту землеустрою. Також поширення про позивача відомостей в частині заволодіння нею землею із застосуванням терміну «злочин» було визнано судами інформацією, яка порочить честь та гідність позивача. Оскільки фактично відповідач звинуватила позивача у скоєнні злочину, з приводу якого позивач не притягувалась до кримінальної відповідальності, суд захистив немайнові права позивача. Порушення позивачем вимог Водного кодексу України при здійсненні будівництва є недоведеними. Суду не було надано жодного доказу про те, що саме позивач здійснила будівництво будівлі, про яку в соціальних мережах повідомила відповідач.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами витлумачені в частині другій статті 423 ЦПК України.

Зокрема, такими підставами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1).

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки заявник не знав про неї та, відповідно, не міг надати суду дані про неї.

Такою істотною обставиною, на думку заявника, є наявність в провадженні Оболонського районного управління поліції кримінального провадження № 0006572, порушеного за частиною першою статті 197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво) відносно ОСОБА_2 , відомості про яке внесено 20 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі її заяви про вчинення позивачем кримінального правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що додані до заяви ОСОБА_1 , а також надані в процесі судового розгляду документи, по суті є новими доказами та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Окрім того, заявником не доведено того, що обставини, на які вона постилається у своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не могли бути відомі їй на час розгляду справи.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень статтей 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

За змістом статті 423 ЦПК України обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

При цьому необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами (статі 81, 89 ЦПК України).

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Так, ОСОБА_1 зазначала, що 25 травня 2018 року їй стало відомо, що 20 липня 2016 року, тобто під час розгляду справи в суді першої інстанції, було зареєстровано кримінальне провадження № 0006572 за статтею 197-1 КК України за її заявою, поданою у липні 2015 року.

Проте згідно із листом Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 16 жовтня 2018 року № 306-аз/125/5і/04-18, адресованого адвокату Качура О.А., заява ОСОБА_1 щодо самовільного захоплення та забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 зареєстрована за № 30474 саме 10 липня 2015 року та за даним фактом слідчим відділом Оболонського управління поліції внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань саме за № 0006572 від 11 липня 2015 року за частиною першою статті 197-1 КК України. Також повідомлено про те, що в слідчому відділі Оболонського управління поліції за даним фактом інші кримінальні провадження відсутні.

Таким чином досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0006572, було розпочате 11 липня 2015 року і з цього часу до ухвалення судового рішення у справі заявнику було відомо про нього в силу положень частини першої статті 214 КК України, адже відомості було внесено за заявою самої ОСОБА_1 про вчинення позивачем кримінального правопорушення.

Колегія суддів також зауважує, що наявність зазначеного вище кримінального провадження не може вважатися нововиявленою обставиною у справі з огляду на те, що в межах цього провадження щодо позивача відсутній вирок суду, а сам факт здійснення органами слідства досудового розслідування не може бути доказом вчинення нею протиправних дій, оскільки в Україні існує презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (стаття 17 КПК України).

Крім того, під час апеляційного перегляду справи встановлено, що постановою слідчого СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 11 листопада 2016 року кримінальне провадження № 0006572, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197-1 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні події кримінального правопорушення і доказів того, що ця постанова скасована в установленому порядку суду не надано.

Посилання представника заявника на копію витягу з протоколу № 10 засідання Постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 19 квітня 2016 року, а також листа-відповіді Постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування від 25 лютого 2019 року не заслуговують на увагу як такі, що не можуть вважатись нововиявленими обставинами, оскільки таке не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом першої інстанції в ухваленому ним судовому рішенні, яке переглянуте судом вищої інстанції, та не входило до предмету доказування при вирішенні спору по суті.

Обставини порядку передачі земельної ділянки позивачу не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, та не могли вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина досліджувалася судом, то зміст судового рішення був би іншим.

При цьому процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «Pravednaya v. Russia, № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанціїправильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Г.І. Мостова

Т.О. Писана