ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 643/4332/19

провадження №22-ц/818/4075/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

заявник Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт» в особі Філії «Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт» - «Харківгорліфт Домофон»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова, постановлену 11 червня 2019 року у складі судді Букреєвої І.А.,

УСТАНОВИВ :

У березні 2019 року Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт» в особі Філії «Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт» - «Харківгорліфт Домофон» (надалі КСП) звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 526 грн 56 коп. заборгованості.

4 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КСП заборгованості по обслуговуванню пристроїв замково-переговорного зв`язку за період з 01.04.2016 по 28.02.2019 в сумі 526 грн 56 коп., а також - судового збору в розмірі 192 грн 10 коп.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування вказаного судового наказу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року заяву повернуто.

При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду доказів сплати судового збору. Подана нею квитанція від 11.04.2019 не містить номеру та коду банку, тому не дозволяє ідентифікувати її як платіжне доручення боржника за подачу заяви. Крім того, заявником не додано доказів на підтвердження отримання копії судового наказу 4 червня 2019 року, хоча заявник посилається на це в заяві.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування ОСОБА_1 посилається на те, що судовий збір за подачу заяви про скасування судового наказу вона сплатила у відділенні пошти. Суду була надана відповідна квитанція від 6 червня 2019 року, а не від 11 квітня 2019 року, як це вказано в ухвалі. Тому вимогу закону про сплату судового збору вона виконала. Щодо ненадання доказів отримання копії наказу 4 червня 2019 року, то вона не зобов`язана зберігати конверти, в яких отримує поштову кореспонденцію. До суду мало повернутися зворотнє повідомлення з відміткою про отримання нею копії судового наказу із зазначенням дати, проте вказане зворотнє повідомлення до матеріалів справи не долучене.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно положень пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судовим рішенням, 22.03.2019 КСП звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь КСП заборгованості за надані послуги з обслуговування замково-переговорного зв`язку за період з 01.04.2016 по 28.02.2019 в розмірі 353 грн 50 коп., індексу інфляції в розмірі 142 грн 15 коп. та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 30 грн 91 коп. (а.с. 1-2).

4 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КСП заборгованості по обслуговуванню пристроїв замково-переговорного зв`язку за період з 01.04.2016 по 28.02.2019 в сумі 526 грн 56 коп., а також - судового збору в розмірі 192 грн 10 коп. (а.с. 4).

Згідно копії супровідного листа без дати сторонам у справі була направлена копія судового наказу від 4 квітня 2019 року (а.с. 12).

7 червня 2019 року ОСОБА_1 направила до суду заяву про скасування судового наказу від 4 квітня 2019 року, яка була отримана Московським районним судом м. Харкова 10 червня 2019 року (а.с. 13-16). В ній заявник посилалася на те, що судовий наказ було отримано нею 4 червня 2019 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.

Згідно з ч. ч. 1,2,4 ст. 169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб - адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Як убачається зі зворотнього повідомлення на аркуші справи 25, судовий наказ від 04.04.2019 у цивільній справі № 643/4332/19 був направлений ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 169 ЦПК України лише 4 червня 2019 року. В цей же день поштове відправлення з наказом було отримане заявником.

Заяву про скасування судового наказу ОСОБА_1 направила суду поштою 7 червня 2019 року (а.с. 13), тобто в установлений ст. 170 ЦПК України строк. Повертаючи заяву про скасування судового збору з підстав відсутності доказів дати отримання заявником копії судового наказу суд на зазначене вище уваги не звернув.

Колегія суддів також погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставне неврахування судом наданої заявником квитанції з огляду на таке.

В матеріалах справи відсутня квитанція від 11 квітня 2019 року на суму 96 грн 5 коп. після заяви ОСОБА_1 від 7 червня 2019 року про скасування судового наказу (а.с. 13-18).

В апеляційній скарзі боржник посилається на те, що в ухвалі суду від 11.06.2019 помилково вказана дата поданої нею квитанції 11 квітня 2019 року. Оскільки до заяви про скасування судового збору заявник долучала квитанцію на суму 96 грн 5 коп. від 6 червня 2019 року. Реквізити банківської установи на ній відсутні, оскільки сплата проводилась у відділенні пошти.

Відповідно до пункту першого частини п`ятої статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додаються документ, що підтверджує сплату судового збору.

У частині другій статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Повертаючи заяву ОСОБА_1 з підстав несплати судового збору, суд першої інстанції в повній мірі не виконав вимог частини другої статті 9 Закону України «Про судовий збір», не перевірив надходження й зарахування сум судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, а обмежився лише формальним дослідженням змісту наданого заявником доказу сплати судового збору, його реквізитів та заяви про усунення недоліків. Такий формальний підхід при перевірці сплати заявником судового збору за подання заяви колегія суддів уважає невиправданим і таким, що порушує право заявника на оскарження судового наказу.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 . Тому вона підлягає задоволенню, а ухвалу суду від 11 червня 2019 року належить скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний