Єдиний унікальний номер 229/4307/19
Номер провадження 2/229/971/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.,

за участю секретаря судового засідання Білик О.А.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Очеретинської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить визнати за ним право спільної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на підставі ордеру, наданого виконкомом Очеретинської селищної ради № 542 від 12 липня 1989року, він з ОСОБА_2 , вселився до квартири АДРЕСА_2 .

Квартира була приватизована відповідно до закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" про що видано свідоцтво про право власності на житло від 06.12.1993 року комісією про приватизацію державного фонду при виконкомі Очеретинської селищної ради, однак, вищевказаний правовстановлюючий документ був нею втрачений.

В 2013 році ОСОБА_2 зверталася до редакції газети "Ясиноватский ВЕСТНИК" щодо розміщення оголошення про втрату свідоцтва про право власності на житло.

На письмову заяву до Ясинуватського бюро технічної інвентаризації Фарисей Л.М отримала копію втраченого правовстановлюючого документа з матеріалів інвентаризаційної справи.

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Очеретинської селищної ради з питання видачі дублікату правовстановлюючого документа, на що отримала відповідь, що надати дублікат документу про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 не можливо, так як документи щодо приватизації житлового фонду були здані до Ясинуватського районного архіву. Місто Ясинувата на теперішній час є населеним пунктом, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Просить визнати за позивачем ОСОБА_1 право спільної власності на вказану квартиру.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29 липня 2019 року відкрито провадження в справі та визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 10 вересня 2019 року (а.с.24-25).

В судове засідання позивач не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву розглядати справу без його участі, на позові наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Очеретинської селищної ради, а також про визнання позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на це, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши докази по справі, суд вважає вимоги про визнання за ОСОБА_1 права спільної власності на квартиру такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з визначенням, даним в п.1 ч.1 ст.2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 06 грудня 1993 року, яке видане комісією по приватизації державного житлового фонду при виконкомі Очеретинської селищної ради, згідно з рішенням від 02 грудня 199 3року № 14, квартира за адресою АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. (а.с.10)

Згідно архівної копії від 14.03.2013р. Рішення комісії по приватизації державного житлового фонду від 02.12.1993р № 14 , ОСОБА_2 зверталася із заявою про приватизацію квартири в АДРЕСА_1 , яка використовується нею і членами її сім"ї на умовах найму. (а.с.9)

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 , який виготовлений станом на 26.03.2013року, власниками зазначеної квартири вказані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.7-8).

З копії рішення Дружківського міського суду Донецької області від 14 червня 2019 року в справі №229/797/19 вбачається, що мати позивача ОСОБА_2 зверталася до Очеретинської селищної ради про видачу дублікату правовстановлюючого документу, проте отримала відмову, оскільки документи щодо приватизації житлового фонду були здані до Ясинуватського районного архіву. Місто Ясинувата є населеним пунктом, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.12-13).

Відповідно до вказаного судового рішення, за ОСОБА_2 визнано право спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Місто Ясинувата віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, та доступ до якого відсутній у зв`язку із захопленням представниками незаконних озброєних формувань. З урахуванням наведеного, видати дублікат свідоцтва про право власності від 06.12.1993 року, на теперішній час не представляється можливим.

Суд вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від нього причин не може отримати дублікат свідоцтва про право власності та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40).

На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися квартирою, що належить йому на праві спільної власності з 06.12.1993 року, відсутні. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

Тобто, антитерористична операція на території Донецької області триває вже більше двох років і строки її закінчення є непередбачуваними, не виключено, що вона буде проводитися ще тривалий час.

Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для отримання позивачем оригіналу правовстановлюючого документу і за таких обставин визнання права спільної власності на майно є компетенцією суду.

Отже суд приходить до висновку, що документи, які засвідчують право власності на вказану квартиру позивачем втрачені, можливість одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа відсутня, тому суд вважає, що вимоги про визнання за ОСОБА_1 права спільної власності на квартиру підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,89,200,258-259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до Очеретинської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право спільної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений в нарадчій кімнаті 10 вересня 2019 року.

Суддя: А. Л. Гонтар