Справа № 307/3489/18
Провадження № 2/307/355/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 серпня 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської областів складі головуючого - судді Ніточко В.В., за участю секретаря судового засідання Фера В.В., позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільним та визнання права власності на ідеальну частку нерухомого майна,-

в с т а н о в и в:

І. Виклад позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільним та визнання права власності на ідеальну частку нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між нею та відповідачем був укладений 01 березня 1994 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які є повнолітніми. Рішенням Тячівського районного суду від 16 травня 2011 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. За період шлюбу, тобто з березня 1997 року по травень 2011 року, нею та відповідачем було побудовано житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , загальною площею 174,4 кв.м. Зазначене будівництво було здійснено згідно із будівельним паспортом, виданим у 1993 році на ім`я відповідача. Факт будівництва цього будинку нею та позивачем у шлюбі стверджено і органом місцевого самоврядування - Добрянською сільської радою, яка надала довідку від за № 452 від 21 березня 2011, в якій стверджується, що будинок в АДРЕСА_1 , побудований ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Починаючи з 2011 року між нею та відповідачем шлюб був розірваний, існував конфлікт, і відповідач ОСОБА_3 , маючи на меті перешкодити проживанню її та дітей у спірному будинку, 02 березня 2013 року, навмисно розбив у кімнаті капітальну стіну, двері, стелі і перекриття, відрізав лічильник від лінії електропередачі, поламав труби водо- та теплопостачання, що унеможливило проживання у цьому будинку. Через певний час відповідач ОСОБА_3 відновив капітальну стіну, двері, стелі і перекриття, відновив електропостачання у будинок, відновив водо- та теплопостачання та 29 листопада 2013 року зареєстрував право власності на даний будинок з господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 , і які є спільною сумісною власністю сторін, за собою, як номінальним власником. Наразі, відповідач проживає у цьому будинку та здійснює там підприємницьку діяльність. Також, відповідач зареєстрував право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування даного будинку. Про зазначену обставину вона довідалась в липні 2017 році, отримавши відповідну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зважаючи на те, що вона залишається співвласником цього нерухомого майна, реєстрація права власності за відповідачем, як номінальним власником створює умови для можливого порушення прав позивачки шляхом відчуження цього майна, оскільки в зазначеному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про неї, як про співвласника. Одночасно, вважає, що має право на виділ належної їй частки у цьому нерухомому майні в натурі та право на розпорядження нею.

Просить визнати житловий будинок та господарські споруди, що розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :02:001:0127 , за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 44 , об`єктом спільної сумісної власності, набутої сторонами у шлюбі та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальну частину у цьому майні.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив та доповнення до нього, в якому заперечив проти позовних вимог та зазначив, що будівництво спірного житлового будинку було розпочато до реєстрації шлюбу між ним та позивачем, а закінчено лише через три роки після розірвання шлюбу. Жодних доказів того, що спірний будинок був побудований під час шлюбу, позивачем не додано. Крім цього, з 2008 року його шлюб з позивачем існував лише формально, що підтверджується тим, що позивач та їх діти проживали в с. Терново, де ходили в школу. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки їй про дані обставини справи було відомо ще в 2013 році, коли вона зверталася до суду з метою захисту своїх прав, про що подав заяву.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім цього пояснили, що відповідач умисно розібрав стелю між першим та другим поверхом, щоб унеможливити проживання позивача з дітьми у спірному будинку.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільним частковим та виділ частки прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2019 року призначено судове засідання для розгляду даної прави по суті.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Із копії свідоцтва про шлюб та копії рішення Тячівського районного суду від 16 травня 2011 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 1994 року по 16 травня 2011 року (а.с.9, 10).

Згідно рішення Добрянської сільської ради від 24 лютого 1992 року, ОСОБА_3 виділено земельну ділянку під будівництво, розміром 0,15 га, в АДРЕСА_3 , та згідно Акту відведено її в натурі, площею 700 кв.м. (а.с.12, 13).

Із копії будівельного паспорту на забудову земельної ділянки забудовника ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , вбачається, що він виданий в 1993 році (а.с.11).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , 1976 року народження, яка фактично проживає в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 є розлученою і проживає разом з сином та дочкою в АДРЕСА_1 паспорт на будівництво виданий у 1993 році, але будівництво будинку було розпочато у 1997 році. З 2000 року сім`я проживає у даному будинку. На теперішній час будинок незавершений будівництвом. З 1994 року сім`я користувалася земельною ділянкою площею 0,30 га (а.с. 16).

Із довідки виконкому Добрянської сільської ради № 1429 від 02 грудня 2010 року вбачається, що згідно запису погосподарської книги №9 особовий рахунок № НОМЕР_3 , рахується недобудований житловий будинок, який розміщений в АДРЕСА_1 , власниками якого є подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 За дворогосподарством закріплена земельна ділянка, площею 0,25 га. У цьому будинку постійно проживає сім`я ОСОБА_3, а саме, ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_3 - син (а.с. 17).

Згідно рішення Добрянської сільської ради № 118 від 25 липня 2012 року, ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку, площею 0,10 га, в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.18).

Із інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_3 , з 29 листопада 2013 року, є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , останній виданий на ім`я ОСОБА_1 (а.с.23-26).

Із звіту від 21 липня 2017 року про оцінку майна - житлового будинку АДРЕСА_1 вбачається, що його вартість становить 711 356 грн. 00 коп. (а.с.27-36).

Згідно довідки Тернівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 23 лютого 2011 року № 38, ОСОБА_3 , 1997 року народження, навчається в Тернівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, з 01 вересня 2008 року і по даний час (а.с.62).

Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в позові до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Закарпатській області, реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції в Закарпатській області, третьої особи - ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю (а.с.63).

Згідно декларації про готовність до експлуатації житлового будинку в АДРЕСА_1 , заповненої ОСОБА_3 , початком будівництва даного будинку є 24 лютого 1992 року, а датою завершення будівництва є серпень 2013 року (а.с.85-87).

Із долучених до справи для порівняння фотографій житлового будинку в АДРЕСА_1 , зроблених в 2013 році та в 2019 році, вбачається, що в 2013 році в будинку, між першим та другим поверхом відсутня стеля, та стоять дерев`яні вікна. В 2019 році, в будинку облаштована стеля між поверхами і замінені дерев`яні вікна на металопластикові та здійснені інші будівельні роботи. Однак, із фотографій, зроблених в 2013 році, чітко вбачається, що незважаючи на відсутність стелі, тобто перекриття між поверхами, у кімнатах був здійснений ремонт, а саме, поштукатурені та побілені стіни, облаштована дверна арка, збудована та облицьована плиткою піч, встановлені міжкімнатні двері (а.с.98-108).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 16 вересня 2011 року, надісланої ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням, ОСОБА_3 зазначає, що вони з ОСОБА_1 не проживають однією сім`єю і не ведуть спільного господарства з січня 2011 року, а побудований в період їх шлюбу будинок по АДРЕСА_1 , технічно можливо розділити в натурі на приблизно дві рівні частини з обладнанням двох ізольованих квартир з окремими входами, а тому просить дати згоду на його розподіл, в іншому випадку він буде вимушений звернути в суд з позовом про розподіл будинку (а.с.111).

Із письмової вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 від 27 червня 2013 року, надісланої рекомендованим листом з повідомленням вбачається, що ОСОБА_3 просить ОСОБА_1 у зв`язку з проведенням ремонтних робіт в будинку АДРЕСА_2 , викликаних необхідністю заміни деформованого перекриття стелі будинку, і з метою недопущення пошкодження в будинку речей ОСОБА_1 , забрати їх в строк до 30 липня 2013 року (а.с.112).

Згідно заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника УМВС України в Закарпатській областівід 24 липня 2013 року, ОСОБА_1 проживає в спільно побудованому житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с.113).

Із акту опису майна вбачається, що комісія Добрянської сільської ради провела опис спільно нажитого майна ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в будинку по АДРЕСА_1 . При обстеженні було виявлено, що подружжя ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з 1994 року. З 2000 року сім`я проживає у житловому будинку, із шлакоблоків, який покритий шифером, на першому поверсі, другий поверх недобудований (встановлені вікна, не має підлоги та дверей). В будинку було виявлено меблевий гарнітур, спальний гарнітур, кухонний гарнітур, стіл та шість стільців, м`яка частина, комод, килими, акваріум та побутову техніку (музикальний центр, телевізор, обігрівач електричний, електробойлер, газову плиту, холодильник, пральну машину, мікрохвильову піч, котел опалювальний, електронасос) (а.с.114).

V. Оцінка Суду.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Згідно ч.2 цієї є статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.28 КпШС України,в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно ч.3 та ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи (акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , заяви ОСОБА_3 від 16 вересня 2011 року, надісланої ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням, заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника УМВС України в Закарпатській області від 24 липня 2013 року, акту опису майна, довідки виконкому Добрянської сільської ради № 1429 від 02 грудня 2010 року) вбачається, що сторони як подружжя, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, набули майно, а саме житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , в якому проживали, а тому його слід визнати спільною частковою власністю подружжя, по Ѕ частині, за кожним.

Суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що під час його шлюбу з позивачем, даний будинок був не придатним для проживання, оскільки це спростовується вищезазначеними документами та фотографіями будинку, станом на 2013 рік, з яких вбачається, що у кімнатах був здійснений ремонт, а саме, поштукатурені та побілені стіни, облаштована дверна арка, збудована та облицьована плиткою піч, встановлені міжкімнатні двері.

Також, суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду, оскільки відповідачем не спростовано те, що позивач дізналася про реєстрацію спірного майна за відповідачем лише 19 липня 2017 року.

Отже, суд вважає, що слід визнати житловий будинок та господарські споруди, що розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :02:001:0127 , за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 44, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку та господарських споруд, що розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :02:001:0127 , за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 44.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним витрати з сплати судового збору в сумі 3 556 гривень 79 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 41 Конституції України, ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 317, 319, 321, 368, 372 ЦК України,ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 60-63, 69, 70 СК України, ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 133, 141, 142, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Визнати житловий будинок та господарські споруди, що розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :02:001:0127 , за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 44 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальної частки житлового будинку та господарських споруд, що розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :02:001:0127 , за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 44.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 3 556 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 79 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: .

Суддя В.В. Ніточко