КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/9995/2019 Головуючий в 1 інстанції - Зотько Т.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/5 частини від усіх видів доходів(заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом і довічно.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 . Позивач зазначала, що є непрацездатною, а єдиним джерелом її доходів є пенсія за віком, місячний розмір якої є недостатнім для забезпечення належних умов життя. При цьому, значну частину пенсії позивач витрачає на власне лікування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 29.08.2018 року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник посилається, на те, що позивач не довела потребу в матеріальній допомозі, оскільки остання перебуває на державному пенсійному забезпеченні, в той час як відповідач не працевлаштована та ще не досягла пенсійного віку, з огляду на що не отримує будь-яких доходів та не має фінансової можливості приймати участь в утриманні позивачки. Також, вказувала, що не має обов`язку утримувати матір, оскільки остання неналежним чином виконувала материнські обов`язки по відношенню до відповідачки, про що, на думку скаржника, свідчить той факт, що ОСОБА_1 певний час навчалася у школі-інтернаті, а з 4-го по 10-ий класи проживала разом з тіткою(сестрою позивачки) та перебувала на її вихованні. Крім того, посилалася на те, що в 2017 році судом вже було відмовлено позивачці у задоволенні аналогічного позову, а в судовому рішенні встановлено ту обставину, що ОСОБА_2 не потребує матеріальної допомоги.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачка ОСОБА_2 є матір`ю відповідачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 31.07.1961 року, актовий запис №205 /а.с. 34/.

Статтею 51 Конституції України та статтею 202 СК України встановлено обов`язок для повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Підстави звільнення від указаного обов`язку визначені у ч. 1 ст. 204 СК України.

Зокрема, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

Із системного аналізу зазначених вище норм права слід дійти висновку про те, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки/сина.

Непрацездатність ОСОБА_2 підтверджується наступним.

Так, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 17.12.1997 р., ОСОБА_2 є ветераном війни та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни /а.с.6/.

Позивач є пенсіонеркою за віком, що підтверджується копією довідки Ірпінського об`єднаного управління ПФУ Київської області №1001/04 від 30 липня 2018 року, виданою ОСОБА_2 про те, що вона проживає по АДРЕСА_1 , знаходиться на обліку в Ірпінському ОУ ПФУ і отримує пенсію за віком при повному стажі, починаючи з лютого 2018 по липень 2018 року розмір пенсії склав в загальній сумі 10041, 96 грн., щомісячний розмір пенсії складає 1673,66 грн. /а.с. 3/

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Застосовуючи аналогію закону, колегія суддів приходить до висновку, ОСОБА_2є непрацездатною в розумінні ст. 202 СК України, оскільки досягла пенсійного віку, встановленого законом.

Крім того, з матеріалів справи також об`єктивно вбачається факт потреби позивача у матеріальній допомозі, враховуючи розмір пенсії ОСОБА_2 , сучасні реалії життя, стан здоров`я та розмір необхідних повсякденних побутових витрат для пенсіонера її віку.

Додатково про потребу позивачки у матеріальній допоміг свідчить та обставина, що ОСОБА_2 отримувала субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг та користується 50 відсотковою знижкою на оплату за житлово - комунальні послуги. У червні 2018 року заявниці було виплачено компенсацію на придбання твердого палива та скрапленого газу в сумі 1295, 80 грн. /а.с. 85/.

Заперечуючи проти власного обов`язку утримувати непрацездатну матір, відповідачка посилається на те, що її матеріальний стан та стан здоров'я не дозволяє останній нести будь-які додаткові витрати.

Зокрема, з витягу Державної установи «Національний науковий центр Інститут кардіології ім. акад. М.Д. Стражеска» Академії медичних наук України, відділення не коронарних хвороб серця та ревматології, наданого з історії хвороби від 16.12.2016 року № 8124, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено клінічний діагноз: Гіпертонічна хвороба II стадія, ступінь 2, ризик 2 (помірний). СН 0 ст. Ревматоїдний артрит, поліартрит, серонегативний варіант? (потребує Багатовузловий зоб ) 0 ст. /а.с. 35/

Відповідно до копії наказу ТОВ «Новий друк» № 065/3-К від 30.11.2018 про звільнення - ОСОБА_1 головного бухгалтера адміністративного підрозділу, було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). /а.с 66/

Згідно відповіді Начальника відділу ведення Державного реєстру фізичних осіб платників податків в ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, від 21.12.2018 № 86751/3/326-15-52-04, ОСОБА_1 з 1 кварталу 2018 року по 3 квартал 2018 року отримала нараховану заробітну плату, а саме за 1 квартал 4500 грн., за період 2 кварталу інформація відсутня та суму у розмірі - 11998,87 грн. за період 3 кварталу. /а.с. 63/

Разом з тим, як вже зазначалося вище, законодавець не ставить обов`язок відповідача утримувати непрацездатну матір в залежність від майнового стану або стану здоров'я відповідача.

У п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Зазначаючи про неналежне виконання позивачкою материнських обов`язків по відношенню до відповідачки, ОСОБА_1 посилалася на те, що певний час навчалася у школі-інтернаті, а з 4-го по 10-ий класи проживала разом з тіткою(сестрою позивачки) та перебувала на її вихованні.

Згідно довідки від 01.11.2016 року № 46, ОСОБА_1 , дійсно навчалася в Золочівській школі - інтернаті з 01 вересня 1969 р. (наказ про зарахування № 74 від 31 серпня 1969 р.) по 17 листопада 1970 р.) /а.с. 42/.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з доводами відповідачки відносно того, що навчання протягом року в школі інтернаті, спрямоване на отримання ОСОБА_1 освіти, будь-яким чином свідчить про неналежне виконання позивачкою її материнських обов`язків.

Щодо посилання на те, що відповідачка тривалий час перебувала на вихованні у тітки, то указаний довід відхиляється як такий, що не підтверджений належними та допустимими доказами. При цьому, свідок ОСОБА_7 , яка була допитана судом першої інстанції, не змогла чітко вказати період, протягом якого відповідачка не проживала разом з батьками.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати непрацездатну матір.

За змістом ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, матеріальний та сімейний стан відповідачки не може бути підставою для звільнення останньої від обов`язку фінансово допомагати непрацездатній матері, однак підлягає врахуванню під час визначення розміру аліментів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначаючи розмір аліментів в 300 грн. щомісячно, суд першої інстанції у повній мірі врахував матеріальний та сімейний стан сторін, а також стан їхнього здоров`я, ґрунтуючись на доказах, наданих сторонами та оцінивши їх у сукупності.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано врахував факт відчуження(дарування) позивачкою на користь відповідачки нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості за станом здоров`я працювати та отримувати дохід.

Крім того, відхиленню підлягають також доводи апеляційної скарги про те, що в 2017 році судом вже було відмовлено позивачці у задоволенні аналогічного позову, а в судовому рішенні встановлено ту обставину, що ОСОБА_2 не потребує матеріальної допомоги, оскільки відповідні обставини встановлювалися станом на момент ухвалення рішення в 2017 році та можуть змінюватися з плином часу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість судового рішення, яке не може бути скасоване з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: