ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 387/271/19

провадження № 22-ц/4809/1139/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді Єгорова С.М.; Кіселик С.А.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Маловисківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року (суддя Цоток В.В.).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов.

ОСОБА_1 звернувся до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просив частково звільнити його від сплати заборгованості з аліментів, що стягуються на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2004 року справа № 2-2421/2004 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_1 щомісячно до повноліття дитини, 12 лютого 2020 року, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановивши заборгованість у розмірі 20 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що станом на 31 грудня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 92 361,00 грн., що утворилась у зв`язку з тяжким матеріальним становищем позивача, спричиненим хворобою матері, яка мала інвалідність ІІІ групи та потребувала догляду; знищенням внаслідок пожежі житлового будинку, в якому проживав позивач; необхідністю переїхати у тимчасове помешкання; перебуванням на обліку у Маловисківській районній філії Кіровоградського обласного центру зайнятості та отриманням допомоги по безробіттю в сумі 175,48 грн. Саме з переліченими обставинами, що на думку позивача мають істотне значення, останній пов`язує існування за ним заборгованості зі сплати аліментів та вважає наявними підстави для часткового звільнення його від сплати заборгованості і зменшення її розміру до 20 000,00 грн. Наголошує, що у період з 2011 по 2018 роки поштовими переказами надсилав аліменти відповідачу, однак, відповідні докази були частково втрачені через пожежу.

Згідно з відзивом на позовну заяву, ОСОБА_6 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з недоведеністю наявності обставин, на які посилається позивач обґрунтовуючи позов (а.с. 46-47).

Позивачем до суду першої інстанції подано заперечення на відзив на позовну заяву, за змістом яких вважає безпідставними доводи відповідача, викладені у відзиві на позов (а.с. 61-62). Стверджує, що з жовтня 2010 року майже весь час знаходився біля матері та доглядав за нею до її смерті. Жінка страждала на стійкі неврологічні захворювання, мала різкі складнощі акту ходи та складнощі самообслуговування. Оскільки будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживав позивач, було зруйновано пожежею, був вимушений разом з хворою матір`ю переїхати у тимчасове помешкання. Кошти на відновлення зруйнованого будинку ним не витрачались.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем докази не є істотними і достатніми для часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментам, оскільки факт наявності у позивача на утриманні хворої матері та знищення житлового будинку його матері, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та вимоги чинного законодавства, не можуть слугувати підставою для задоволення пред`явленого позивачем позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Згідно з поданою апеляційною скаргою просить рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким звільнити позивача частково від сплати заборгованості за аліментами та встановити цю заборгованість у розмірі 20 000,00 грн.

Скаржник стверджує, що заборгованість зі сплати аліментів була нарахована державним виконавцем у зв`язку з тим, що внаслідок пожежі, яка сталася 17 січня 2018 року у будинку позивача, не збереглися усі платіжні документи, що підтверджують сплату ним аліментів за період з 2011 по 2018 роки. Обставиною, яка має істотне значення для зменшення заборгованості з аліментів скаржник вважає те, що з 2010 року він проживав разом з матір`ю, майже весь час знаходився біля неї та доглядав за нею, оскільки вона була інвалідом третьої групи, страждала на стійкі неврологічні захворювання, мала різкі складнощі акту ходи та самообслуговування. Наполягає, що до обставин, які мають істотне значення для зменшення заборгованості з аліментів, повинні бути віднесені також наступні: знищення внаслідок пожежі будинку, в якому проживав позивач та пов`язаний з цим переїзд до тимчасового помешкання разом з хворою матір`ю; перебування на обліку у Маловисківській районній філії Кіровоградського обласного центру зайнятості, де позивачу нарахована допомога по безробіттю у сумі 175,48 грн.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Оскільки недоліки апеляційної скарги було усунуто скаржником у встановлений судом строк, згідно з ухвалою від 18 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ухвали від 05 серпня 2019 року закінчено підготовчі дії у справі; справу призначено до розгляду в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу відповідач та третя особа у справі не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2004 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Відповідно до розрахунку, здійсненого органом державної виконавчої служби, ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31 грудня 2018 року складає 92 361,00 грн. ( а.с.20).

Як стверджує скаржник, заборгованість зі сплати аліментів утворилась у зв`язку з його тяжким матеріальним станом, що був зумовлений наступним. Починаючи з 2010 року він проживав разом з матір`ю ОСОБА_8 , майже весь час знаходився біля неї та доглядав, оскільки мати мала інвалідність третьої групи та потребувала стороннього догляду. Крім того, 17 січня 2018 року внаслідок пожежі було повністю знищено будинок по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 якому проживав позивач. Оскільки іншого власного житла він не має, позивач разом з хворою матір`ю вимушені були переїхати у тимчасове помешкання; 12 лютого 2018 року його мати померла.

На підтвердження своїх доводів позивачем до суду першої інстанції подано наступні докази:

- копію повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15 березня 2019 року, виданого Маловисківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, зі змісту якого вбачається, що матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_8 ( а.с.7 );

- копії епікризів №№ 4014, 3326, 6003, копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3321 від 15 червня 2017 року, відповідно до яких ОСОБА_8 з 09 липня 2012 року по 17.07.2012 року, 03 червня 2014 року, з 26 вересня 2016 року по 04 жовтня 2016 року та з 06 червня 2017 року по 15 червня 2017 року знаходилась на лікуванні в неврологічному відділенні Маловисківської ЦРЛ (а.с. 69, 66, 11, 12);

- копії повідомлення закладу охорони здоров`я про рішення МСЕК від 30 жовтня 2013 року, індивідуальної програми реабілітації інваліда від 16 вересня 2015 року № 758, довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААА №615452 від 25 жовтня 2017 року, в яких зокрема зазначено, що ОСОБА_8 встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання ( а.с.64, 68,13);

- копію акту про пожежу від 17 січня 2018 року та копію довідки від 12 лютого 2018 року № 43/28-29 про те, що 17 січня 2018 року близько 09 год. 30 хв. у домоволодінні гр. ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 виникла пожежа житлового будинку через необережне поводження з вогнем власниці домоволодіння. Внаслідок пожежі знищено речі домашнього вжитку, диван, телевізор та пошкоджено покрівлю житлового будинку (а.с. 14, 15);

- копію свідоцтва від 27 грудня 2018 року серії НОМЕР_2 про смерть ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Новопавлівка Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 19);

- довідку від 14 березня 2019 року № 631, видану виконкомом Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про те, що гр. ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_3 на території сільської ради власного житла не має ( а.с.22);

- акт обстеження фактичного місця проживання від 14 березня 2019 року, за змістом якого комісією у складі голови, секретаря та депутата Хмелівської сільської ради встановлено, що 17 січня 2018 року у домоволодінні ОСОБА_8 , яка проживала в АДРЕСА_1 сталася пожежа, внаслідок якої згоріли всі речі домашнього вжитку. Факт пожежі підтверджується довідкою, виданою Маловисківським РВ УДСНС у Кіровоградській області від 12 лютого 2018 року № 43/28-29. Після цього випадку громадянка ОСОБА_8 почала проживати разом з сином ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 . Проживала там до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син доглядав за матір`ю, вони вели спільне господарство та він здійснив її поховання (а.с.23).

На підтвердження свого скрутного матеріального становища позивачем також надано до суду копію довідки Маловисківської районної філії Кіровоградського обласного центру зайнятості області від 03 грудня 2018 року №2698, виданої ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 в тому, що він зареєстрований як безробітній в районній філії обласного центру зайнятості з 17 липня 2018 року та в період з 17 липня 2018 року по 31 жовтня 2018 року отримав допомогу по безробіттю в сумі 175,48 грн. ( а.с.18).

Стверджуючи про наявність підстав для зменшення його заборгованості зі сплати аліментів, позивач зазначає також про те, що на виконання рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2004 року ним сплачувались аліменти на утримання доньки. Однак, відповідні платіжні документи у нього збереглися лише частково, а саме: підтвердження переказів готівки отримувачу ОСОБА_9 від 12 квітня 2013 року на суму 250,00 грн., від 14 серпня 2013 на суму 100,00 грн., від 12 вересня 2013 року на суму 100,00 грн., від 31 серпня 2018 року на суму 1450,00 грн., від 27 вересня 2018 року на суму 1450,00 грн., від 30 жовтня 2018 року на суму 1450,00 грн., від 29 листопада 2018 року на суму 1450,00 грн., від 03 січня 2019 року на суму 500,00 грн., від 28 лютого 2019 року на суму 500,00 грн. (а.с. 9, 10, 16, 17, 21). За доводами позивача, хоча вказані платежі були враховані державним виконавцем та відображені у розрахунку заборгованості, а інші докази, які б підтверджували сплату аліментів, були втрачені, надані до суду копії документів підтверджують те, що він фактично сплачував аліменти.

Перелічені обставини позивач вважає такими, що мають істотне значення в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегією суддів враховано наступне.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначені матеріальна та процесуальна норми не встановлюють конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Таким чином, мета судового дослідження у даній справі полягає у з`ясуванні наявності або відсутності обставин, обумовлених непереборними об`єктивними чинниками, в силу яких позивач був позбавлений можливості сплачувати кошти на утримання власної дитини в порядку і розмірі, встановленими чинним законодавством та судовим рішенням, а також сплатити заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла у зв`язку з настанням таких істотних обставин.

При цьому, визначені цивільним процесуальним законом принципи змагальності й диспозитивності цивільного процесу обов`язок доказування наявності зазначених обставин покладають саме на позивача.

Всупереч викладеному, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не надано до суду належних та допустимих доказів виникнення у нього заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з настанням обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, наведені позивачем в обґрунтування позову та апеляційної скарги обставини, на переконання колегії суддів, істотного значення не мають.

Апеляційним судом враховано, що відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості по виплаті аліментів за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2018 року скаржник мав сплатити на користь відповідача 99 861,00 грн. аліментів, однак, ним фактично сплачено лише 7 500,00 грн. (а.с. 20). Так, у 2011 році скаржником сплачено аліментів на суму 50,00 грн., у 2013 році 250,00 грн., у 2018 році 7200,00 грн., тоді як у 2012, 2014, 2015, 2016 та 2017 роках заборгованість з аліментів ОСОБА_1 взагалі не сплачувалася.

У відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_2 вказує на те, що заборгованість зі сплати аліментів рахується за скаржником з 2004 року.

Про існування заборгованості скаржника зі сплати аліментів до 2011 року, тобто до початку періоду, охопленого розрахунком, свідчить те, що станом на 01.01.2011 року за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 26 356,33 грн.

Зазначаючи про погіршення свого матеріального стану ще у 2010 році, скаржник разом з тим не звертався до суду з метою зменшення розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України, а фактично протягом тривалого періоду часу майже повністю відмовився від сплати аліментів, нехтуючи батьківським обов`язком та правом власної дитини на належне матеріальне утримання.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем до суду не надані.

При цьому, апеляційним судом не приймаються до уваги твердження позивача про сплату ним аліментів на користь відповідача та невідображення таких платежів у розрахунку державного виконавця у зв`язку з втратою підтверджуючих документів.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Вирішуючи питання щодо доказів, суди повинні враховувати принцип належності доказів, який полягає в тому, що суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Тобто належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Таким чином, надані позивачем до суду копії платіжних документів підтверджують сплату ОСОБА_1 аліментів у календарну дату та на суму, які в цих документах зазначені. Підтвердженням наявності інших платежів скаржника в рахунок погашення заборгованості такі докази бути не можуть.

Апеляційним судом враховано, що у випадку, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів надаються виконавцю та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Так, частиною 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року та частиною 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, у тому числі чинної редакції Закону, на сторони виконавчого провадження (стягувача і боржника) покладається обов`язок письмово повідомити виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником (протягом трьох робочих днів в редакції Закону від 21 квітня 1999 року; невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин в редакції Закону від 02 червня 2016 року). Тобто, у випадку сплати аліментів, обов`язок повідомити виконавця покладається не лише на боржника, а й на стягувача. Крім відомостей з квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником, розрахунок заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем на підставі звітів про здійснені відрахування та виплати; заяв та (або) розписок стягувача; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Отже, підтверджуючі документи, які надаються до органу державної виконавчої служби боржником, не є єдиним джерелом інформації для виконавця про наявність або відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

Оскільки, за доводами самого скаржника, оплати, на підтвердження яких ним надано до суду відповідні докази, були враховані державним виконавцем у розрахунку заборгованості з аліментів, а іншої інформації про сплату аліментів розрахунок не містить, фактичні обставини справи свідчать про наявність ознак систематичного ухилення скаржника від сплати визначених судовим рішенням коштів на утримання доньки.

Варто зауважити, що в силу вимог законодавства, державний виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця.

З огляду на викладене, апеляційний суд критично сприймає доводи апеляційної скарги про неврахування державним виконавцем сплачених скаржником аліментів у 2011-2017 роках через втрату підтверджуючих документів внаслідок пожежі, яка сталася 17 січня 2018 року.

В будь-якому випадку, ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні, має усвідомлювати наслідки неподання (несвоєчасного подання) до органу примусового виконання рішень документів, що підтверджують сплату ним аліментів.

В частині доводів апеляційної скарги про врахування судом як таких, що мають істотне значення обставини проживання скаржника з хворою матір`ю, необхідність постійного догляду за нею, а також знищення внаслідок пожежі житлового будинку, в якому проживав позивач, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, його матері - ОСОБА_8 було встановлено третю групу інвалідності, причина загальне захворювання (у наслідок перенесеного 13 жовтня 2010 року ГПМК); жінка періодично проходила стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Маловисківської ЦРЛ; їй було рекомендовані облік у невропатолога, прийом лікарських препаратів, проходження повторних курсів лікування, протипоказані - важка фізична праця, нервовопсихічне навантаження, робота на висоті, біля рухомих механізмів, нічні зміни, відрядження.

За інформацією, яка міститься на копії першого аркушу індивідуальної програми реабілітації інваліда від 16 вересня 2015 року № 758, ОСОБА_8 , як особа, якій встановлена ІІІ група інвалідності, мала І ступінь обмеження до самообслуговування та І ступінь обмеження до трудової діяльності (а.с. 68).

Відповідно до п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (далі Положення), підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені. При цьому, Положенням унормовується, що обмеження самообслуговування I ступеня це здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії). Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_8 за медико-соціальними показниками не потребувала постійного нагляду та догляду іншою особою. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач набув статусу особи, яка здійснює постійний догляд за своєю матір`ю (висновок лікарсько-консультаційної комісії, рішення місцевого органу з питань соціального захисту населення про призначення скаржнику відповідної щомісячної компенсаційної виплати або ж докази отримання скаржником такої виплати тощо).

Як правильно встановив суд першої інстанції, з наданих позивачем довідки Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 14 березня 2019 року № 631 та акта обстеження фактичного місця проживання від 14 березня 2019 року, вбачається, що після пожежі 17 січня 2018 року у домоволодінні матері позивача за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 почала проживати разом з сином ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 і проживала за вказаною адресою до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 22-23).

Інформації про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 до 17 січня 2018 року ані зазначені документи, ані інші матеріали справи не містять.

Таким чином, належними у справі доказами підтверджується спільне проживання позивача разом з матір`ю лише в період з 17 січня 2018 року до 24 грудня 2018 року та водночас спростовуються доводи позивача про те, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 і внаслідок пожежі за вказаною адресою було знищено його майно та документи.

Апеляційним судом враховується, що визначений ч. 1 ст. 202 СК України обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, не впливає на зміст та обсяг інших особистих зобов`язань особи, у тому числі батьківського обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводи позивача про те, що після пожежі вони з матір`ю проживали у тимчасову помешканні та про те, що ОСОБА_1 на території Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області власного житла не має, не приймаються до уваги колегією суддів, як необґрунтовані. Так, докази того, що зазначені обставини вплинули на виникнення заборгованості позивача зі сплати аліментів в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт перебування позивача з 17 липня 2018 року на обліку у центрі зайнятості не може бути підставою для часткового звільнення останнього від сплати заборгованості по аліментах.

ОСОБА_1 є особою працездатного віку, докази наявності медичних висновків щодо обмеження здатності до трудової діяльності останнього в матеріалах справи відсутні. А тому отримання позивачем незначних доходів не обумовлено непереборними об`єктивними чинниками, в силу яких він не може отримувати дохід для гідного розвитку своєї дитини.

Крім того, довідка центру зайнятості з інформацією про те, що за період з 17 липня 2018 року по 31 жовтня 2018 року позивач отримав дохід в сумі 175,48 грн. не є належним доказом на підтвердження його реального матеріального становища.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач немає іншого доходу, а також доказів відсутності у нього на праві власності майна.

Враховуючи наведене, апеляційний суд повністю погоджується зі здійсненою судом першої інстанції правовою оцінкою фактичних обставин справи та доказів, наданих на їх підтвердження.

Висновок суду першої інстанції щодо ненадання ОСОБА_1 належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин, які зумовили виникнення заборгованості позивача зі сплати аліментів, є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам процесуального закону щодо доказів і доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Наведені у апеляційній скарзі підстави зводяться до незгоди з висновком суду, містять посилання на факти, які були предметом дослідження та щодо яких судом зроблено обґрунтовані висновки.

У зв`язку з викладеним, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Вказане виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Судом першої інстанції рішення у даній справі ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, перерозподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, а судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 28 серпня 2019

Головуючий суддя Л.М. Дьомич

Судді С.М. Єгорова

С.А. Кіселик