Житомирський апеляційний суд
Справа №287/233/17-ц Головуючий у 1-й інст. Стратович О. В.
Категорія 43 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №287/233/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі, як об`єктів права спільної часткової власності, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Стратовича О.В. в м. Олевську,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом, який 12.01.2018 уточнила та просила поділити в натурі житловий будинок, загальною площею 80,00 кв.м. та господарські споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , передавши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 2/3 та 1/3 відповідної частки кожної із сторін у спільному майні. Виділити в натурі ОСОБА_4 2/3 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0646 га, кадастровий номер 0:01:026:0004, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Усунути перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивувала тим, що 01.03.2009 відповідно до договору дарування, вона отримала від батька ОСОБА_6 2/3 частки житлового будинку, загальною житловою площею 80,0 кв.м , житловою площею 37,2 кв.м, та 0,0646 га земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . 10 листопада 2009 року позивач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, та в МБТІ зареєструвала право власності на житловий будинок . 31 липня 2009 року відповідно до договору дарування, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 1/3 частку вищезазначеного житлового будинку, без зазначення земельної ділянки. Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Відповідно до висновку будівельно технічної експертизи № 1-006/18 від 12.01.2018, варіанту №2, розподілу житлового будинку та господарських споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , який розроблений з відхиленням від ідеальних часток по площі в житловому будинку і по вартості будівель та споруд: співвласнику № 1 (1/3 частки ) відповідачу ОСОБА_3 виділено частка житлового будинку, яка складається: приміщення 2-II, прибудови, площею 11,3 м.2, вартістю 47599,71 гривень; приміщення 2-I, прибудови, площею 5,8 м.2, вартістю 24431, 71 гривень; кімнати 2-2 площею 13,5 м.2 вартістю 82829,91 гривень. Загальною площею частки будинку 30,6 м.2 та вартістю 154861,33 гривень, 50 % колодязя, вартістю 5803,05 гривень. Вартість частки по даному варіанту поділу складає 160664,00 гривень. Вартість ідеальної частки складає 153520,00 гривень. Компенсація різниці вартості частки складає 7144,00 гривень. Власник частки № 1 ОСОБА_3 повинна сплатити власнику частки № 2 ОСОБА_7 різницю в вартості частки в сумі 7144, 00 гривень. Співвласнику № 2 (2/3 частки ) позивачу ОСОБА_7 виділено частка житлового будинку: 1-II кладовка, площею 7,3 м.2, вартістю 36814,79 гривень; 1-I веранда, площею 8,7 м.2, вартістю 43875,15 гривень; 1-1 коридор, площею 4,1 м.2, вартістю 25155,75 гривень; 1-2 кухня, площею 5,6 м.2, вартістю 34359,1 гривень; 1-3 кімната, площею 16,1 м.2, вартістю 98782,34 гривень; 2-1 кімната, площею 7,6 м.2, вартістю 46630,17 гривень. Загальною площею частки будинку 49,4 м.2 вартістю 285617,3 гривень. Погріб вартістю 6908,38 гривень. Ганок вартістю 1565,9 гривень, 50% колодязя вартістю 5803,05 гривень. Вартість частки по даному варіанту поділу складає 299895,00 гривень. Вартість ідеальної частки складає 307039,00 гривень. Компенсація різниці вартості частки складає -7144,00 гривень. Ізоляція часток можлива у разі закладення дверного пройому із кімнати 2-1 до кімнати 2-2. Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні власником ОСОБА_7 земельною ділянкою загальною площею 0,0646 га, кадастровий номер 0:01:026:0004, розташованої в АДРЕСА_1 , шляхом відновлення межових знаків, встановлених землевпорядною організацією, відповідно до плану земельної ділянки. В іншій частині позов залишено без задоволення. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 898,11 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу та вважає що воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судом не надано належної оцінки доказам по справі, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування від 11.03.2009 ОСОБА_6 подарував ОСОБА_8 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд і земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянка, що дарується становить 0,0646 га.

Згідно договору дарування від 31.07.2009 ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.367 ЦК України майно, що перебуває у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленостю між ними.

Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавтсва, що регулює право приватної власносту громадян на жилий будинок» роз`яснив, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною та присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Згідно висновку №1-006/18 судової будівельно-технічної експертизи від 04 лютого 2018 року, ринкова вартість будинку та господарських будівель і споруд, складає 460 559,00 грн, передбачено два оптимально можливих варіанта поділу будинку та господарських будівель і споруд.

Обираючи варіант поділу будинку в натурі за варіантом № 2, відповідно до висновку експерта від 04 лютого 2018 року, суд обгрунтовано виходив з того, що такий варіант поділу найбільш наближений до фактичного порядку користування будинком та розміру ідеальних часток кожного з них.

При таких обставинах суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами дійшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову про поділ будинку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Твердження відповідача про те, що суд прийняв повторно рішення про поділ будинку, оскільки цей будинок був поділений рішенням Олевського районного народного суду Житомирської області є помилковим, з огляду на наступне.

Так, рішенням Олевського районного народного суду Житомирської області від 31 травня 1985 року розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та поділено житловий будинок по АДРЕСА_1 . Виділено у власність ОСОБА_10 2/3 частини будинковолодіння, ОСОБА_9 1/3 частину будинковолодіння.

За договором дарування від 22 травня 1986 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_6 2/3 частини будинку по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Право власності на 1/3 частину спірного будинку, після смерті ОСОБА_9 перейшло до ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Олевською державною нотаріальною конторою 16 квітня 2009 року, що підтверджується змістом договору дарування від 31 липня 2009 року.

Отже, оскаржуваним судовим рішення поділено будинок по АДРЕСА_1 між іншими особами, ніж рішенням Олевського районного народного суду Житомирської області від 31 травня 1985 року.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що не підлягали поділу приміщення 2-1 (сіни) площею 5,8 кв.м. та приміщення 2- II (сіни) площею 11,3 кв.м, які побудовані після поділу будинку в 1985 році є безпідставним, оскільки рішенням виконавчого комітету Олевської селищної ради №103 від 12 жовтня 1999 року ОСОБА_10 , проживаючій по АДРЕСА_1 будівництво веранди розміром 4х5 м.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 10 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді