РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 564/351/19

Провадження № 22-ц/4815/1165/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

cуддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костопільсського районного суду Рівненської області від 14 червня 2019 року у складі судді Грипіч Л.А., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області о 10 год. 58 хв., повний текст рішення складено 20 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони з відповідачем з 17.07.2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідач проживає окремо від сім`ї, стабільної матеріальної допомоги дітям не надає, хоча є працездатною особою і має офіційний дохід. Зазначила, що вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечувати дітей, в зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 14 червня 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт.Нова Водолага, Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по 2 000,00 гривень в місяць на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позову з 05 лютого 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та спроможний і зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи доходу.

Вважаючирішення суду незаконним, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом проігноровано доводи та аргументи відповідача та не надано їм жодної оцінки, хоча вони мають суттєве значення для суті спору. Пояснює, що на його утриманні, окрім спільних з позивачкою дітей, перебуває ще одна дитина ОСОБА_2 , 2001 року народження, аліменти на якого він сплачує за рішенням суду в розмірі ј частини доходу. Вважає, що суд повинен був залучити до участі в справі одержувача аліментів ОСОБА_4 , оскільки її інтереси теж зачіпаються у разі задоволення аліментів у даній справі в заявленому розмірі, чим припустився порушень процесуального права. Вказує, що його допомоги також потребують непрацездатні батьки, яким необхідне постійне лікування, що зумовлює суттєві витрати на придбання медичних препаратів, які не може покрити пенсія. Зазначає, що він офіційно працевлаштований у ВП «Харківський мостобудівний поїзд» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», де його дохід становить близько 6 000,00 грн. на місяць. Доводить, що сплата аліментів у заявленому позивачкою розмірі, з урахуванням наведених обставин, унеможливить утримання себе самого. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з нього на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей по 1014 грн на кожну, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони з 17 липня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 17.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 26.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області) та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 06.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області).

В свідоцтвах про народження дітей відповідач ОСОБА_2 записаний батьком.

Строни проживають окремо.

Неповнолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають разом із матір`ю, ОСОБА_1 , перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №245, виданою 04.02.2019 року КП «Костопільське будинкоуправління».

Як зазначено позивачкою у позовній заяві, відповідач надає матеріальну допомогу на дітей тоді, коли приїздить до них, тобто утримання з його боку має нерегулярний характер.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей не відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та порушує права відповідача як платника аліментів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 працює монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 5 розряду у Виробничому підрозділі «Харківський мостобудівний поїзд» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», і його заробіток за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року склав 56 939,89 грн. (а.с. 26, 27).

Наявною в матеріалах справи копією постанови державного виконавця Леніського відділу ДВС Харківського МУЮ від 18.03.2016р. ВП №50466214 підтверджується стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.03.2002р. і до досягнення повноліття на підставі виконавчого листа № 2-564/2002, виданого 05.04.2002р. Нововодолазьким районним судом Харківської області (а.с. 23 зв.).

Разом з тим, зважаючи на мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, а саме 2027 грн., та беручи до уваги, що з нього вже стягується 1/4 частина доходу, а також враховуючи, що діти сторін проживають з матір`ю, яка несе витрати на їх утримання, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів на утримання двох дітей з 2 000,00 гривень до 1500 гривень на кожну дитину. На думку суду, такий розмір аліментів з урахуванням принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню дітей забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів, а також їхніх дітей.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні відповідача двох непрацездатних батьків пенсійного віку, оскільки утримання неповнолітніх дітей не може ставитися в залежність від наведених обставин в сукупності з тим, що платник є фізично здоровою та працездатною особою. Крім того, батьки відповідача отримують пенсію, тобто мають певний дохід для власного утримання, та не визнані у встановленому законом порядку такими, що потребують опіки чи піклування.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Костопільсського районного суду Рівненської області від 14 червня 2019 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт.Нова Водолага, Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 2 000,00 гривень на кожного до 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.