Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 466/104/14-ц

провадження № 61-19870св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Сердюка В. В. (суддя-доповідач)

суддів: Грушицького А. І., Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подавала касаційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

представник особи, яка подавала касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Гриновця Б. М., Богонюка М. Я., Ванівського О. М., від 28 квітня 2016 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» мотивовано тим, що 03 березня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 264, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 317 000, 00 доларів США зі строком повернення до 15 лютого 2027 року.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ЗАТ «Промінвестбанк» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким ЗАТ «Промінвестбанк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи».

ОСОБА_1 узятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01 грудня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 3 288 173, 53 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2007 року № 264 у розмірі 3 288 173, 53 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова, у складі судді Білінської Г. Б., від 18 травня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності. За правилами статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2007 року № 264 у розмірі 3 288 173, 53 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, оскільки такий строк згідно з пунктом 6.10 кредитного договору, укладеного 03 березня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , сторонами було збільшено до 10 років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У березні 2017 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року, а справу передати на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Апеляційним судом не враховано, що ОСОБА_2 не було залучено до участі у справі, незважаючи на те, що вона є майновим поручителем боржника, та залишено поза увагою той факт, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не має правових підстав для набуття права кредитора за кредитним договором, укладеним 03 березня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року подану касаційну скаргу повернуто заявнику з підстав, визначених статтею 324 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи.

Постановою Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року (справа № 6-1166цс17) ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року скасовано, а справу направлено до суду касаційної інстанції для вирішення питання про прийняття касаційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 466/104/14-ц (провадження № 61-19870св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

12 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

19 серпня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 березня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 264, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 317 000, 00 доларів США зі строком повернення до 15 лютого 2027 року.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ЗАТ «Промінвестбанк» укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03 березня 2007 року № 264 набуло ТОВ «Кредитні ініціативи».

ОСОБА_1 узятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати кредиту, яка станом на 01 грудня 2013 року складала 3 288 173, 53 грн.

19 жовтня 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу щодо погашення кредитної заборгованості за кредитним договором із застереженням про звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений 07 березня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е. В. та зареєстрований у реєстрі за № 2208, предметом якого є будинок АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку площею 127,2 кв. м, житлової надбудови площею 75,8 кв. м, гаража площею 34,2 кв. м, хвіртки, замощення та огорожі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Для забезпечення правильного і швидкого вирішення спору суд з урахуванням конкретних її обставин повинен вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та інших учасників процесу. Суду необхідно також встановити осіб, які можуть брати участь у справі як співпозивачі або співвідповідачі, треті особи.

Неправильне визначення фактів, які необхідно встановити для правильного вирішення спору, приводить до того, що не всі особи, прав яких безпосередньо стосуються вирішення спору, притягуються до участі у справі, що у свою чергу приводить до ухвалення незаконних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Сторона, в якої за рішенням суду виникне право заявити вимогу до третьої особи або до якої у такому випадку може заявити вимогу сама третя особа, зобов`язана повідомити суд про цю третю особу (частина перша статті 36 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи).

Місцевий суд, розглядаючи справу, у встановленому ЦПК України порядку не вирішив питання про залучення ОСОБА_2 до участі у справі, незважаючи на те, що цей спір стосується її прав та інтересів.

У разі невиконання боржником рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор може звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, у такому випадку, у разі незалучення іпотекодавця до участі у справі, останній буде позбавлений можливості оспорити суму заборгованості, у рахунок якої буде звертатися стягнення на предмет іпотеки, оскільки така сума встановлена преюдиційним судовим рішенням.

Наведена позиція узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі 6-1166цс17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 1519/2-4141/11 (провадження № 61-708св18).

Разом із тим, місцевий та апеляційний суд розглянули справу без участі ОСОБА_2

Визначення відповідачів (третіх осіб), предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності сторін у справі й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, місцевий суд неповно встановивши обставини справи, не виконав вимоги статей 212, 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, та враховуючи, що апеляційний суд процесуально обмежений у повноваженнях щодо залучення осіб до участі у справі, а вказані недоліки, допущені судами, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. В. Сердюк

СуддіА. І. Грушицький

Є. В. Петров

І. М. Фаловська

С. П. Штелик