Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 591/3654/18

провадження № 61-10074св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Сумська обласна рада, Обласне комунальне підприємство «Аеропорт Суми», голова Сумської обласної ради Токар Володимир Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року у складі судді Сидоренко А. П. та постанову Сумського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Хвостик С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сумської обласної ради, Обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» (далі - ОКП «Аеропорт Суми»), голови Сумської обласної ради Токаря В. М., яким просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сумської обласної ради Токаря В. М. від 22 травня 2018 року № 9-кп «Про звільнення з посади директора обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» ОСОБА_1 »; поновити його на цій посаді з 25 травня 2018 року та зобов`язати Сумську обласну раду укласти з ним трудовий контракт на новий строк з 25 травня 2018 року по 24 травня 2021 року на тих самих умовах, що діяли у контракті від 25 травня 2015 року; стягнути з ОКП «Аеропорт Суми» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17 919,12 грн, вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку в сумі 85 596,08 грн та середній заробіток за весь час затримки в її виплаті у сумі 17 919,12 грн; з кожного з відповідачів в рівних частках стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що працював на посаді керівника ОКП «Аеропорт Суми» відповідно до укладеного між ним та Сумською обласною радою контракту від 25 травня 2015 року строком на 3 роки. За два місяці до закінчення терміну дії контракту, він звернувся до роботодавця із заявою про намір продовжувати роботу та запропонував укласти контракт на новий строк. Натомість, 22 травня 2018 року головою Сумської обласної ради було прийнято розпорядження № 9-кп «Про звільнення з посади директора обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» ОСОБА_1 » на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Стверджував, що голова Сумської обласної ради не має повноважень на звільнення керівників підприємств комунальної власності, а з огляду на відсутність волевиявлення Сумської обласної ради про звільнення його з посади, трудові відносини фактично тривають і його звільнення є незаконним. У зв`язку з цим підлягають відшкодуванню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 травня до 01 липня 2018 року, який складає 17 919,12 грн. Крім того, позивач вказував на те, що має право на шестимісячний середній заробіток на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України у розмірі 89 596,08 грн та середній заробіток за час затримки цієї виплати у розмірі 17 919,12 грн.

Також позивач вважав, що йому було відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, закріпленим у статті 22 КЗпП України, оскільки він є особою з інвалідністю 3 групи, а тому просив суд зобов`язати Сумську обласну раду укласти з позивачем трудовий договір на новий строк на тих же умовах, що діяли в контракті від 25 травня 2015 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що законодавством та укладеним з позивачем контрактом не встановлений обов`язок сторін укладати контракт на новий термін, а також не передбачені правові наслідки в разі нездійснення таких дій, також як і не передбачено автоматичне продовження строку дії контракту. Суд дійшов висновку, що у період між сесіями голова обласної ради або особа, що здійснює його повноваження, має право звільняти з займаної посади керівника підприємства відповідно до чинного законодавства про працю з наступним внесенням цього питання на затвердження обласною радою, та не погодився з доводами позивача, що Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області не регулює питання прийняття та звільнення керівників комунальних підприємств, з огляду на те, що рішенням обласної ради від 25 березня 2016 року «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 18 листопада 2011 року «Про порядок управління комунальними підприємствами, закладами які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області» Положення про призначення було викладено у новій редакції, яка передбачала конкурсний порядок призначення осіб на посади керівників. Рішенням обласної ради від 24 лютого 2017 року «Про скасування пункту 1 рішення обласної ради від 25 березня 2016 року «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 18 листопада 2011 року «Про порядок управління комунальними підприємствами, закладами які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області» нова редакція Положення про призначення була скасована. Таким чином, було поновлено попередню редакцію цього документу від 18 листопада 2011 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача звільнено з посади директора ОКП «Аеропорт Суми» розпорядженням голови Сумської обласної ради Токаря В. М. від 22 травня 2018 року відповідно до норм законодавства з огляду на те, що закінчення терміну дії укладеного з позивачем контракту настав 24 травня 2018 року, тобто в міжсесійний період, та, враховуючи те, що Сумська обласна рада скористалася своїм правом вирішити питання про припинення трудових відносин, обравши таку правову підставу як закінчення строку трудового контракту згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. До того ж, розглядаючи питання про можливість укладення контракту з позивачем на новий строк, Сумська обласна рада, як суб`єкт владних повноважень, здійснює дискреційні повноваження, обираючи з кількох допустимих рішень, суд не може брати на себе повноваження щодо вирішення питання, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Окрім цього, звільнення ОСОБА_1 відбулося в зв`язку з закінчення терміну дії контракту, а не з мотивів інвалідності, а тому відсутні підстави для твердження про порушення роботодавцем частини третьої статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» по відношенню до позивача.

Оскільки під час судового розгляду судом не встановлено підстав для поновлення позивача на вказаній посаді, відсутні й правові підстави про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так само, оскільки судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про порушення обов`язку роботодавця виплатити вихідну допомогу при звільненні позивача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Постановою Сумського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що Зарічний районний суд м. Суми правильно дослідив обставини справи та застосовував норми матеріального права до спірних правовідносин, зокрема пункт 2 статті 36 КЗпП України, пункт 20 частини першої статті 43, статтю 46, частину шосту статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Апеляційний суд послався зокрема на затверджений рішенням Сумської обласної ради від 18 листопада 2011 року порядок управління комунальними підприємствами, закладами та установами, які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, додатком № 3 до якого є Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області. Зазначеним Положенням передбачено, що у період між сесіями голова обласної ради або особа, що здійснює його повноваження, має право звільняти із займаної посади керівника підприємства відповідно до чинного законодавства про працю з наступним винесенням цього питання на затвердження обласною радою. Таким чином, Сумська обласна рада уповноважила голову обласної ради у міжсесійний період вирішувати питання звільнення керівників об`єктів спільної власності, управління якими, відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», здійснює Сумська обласна рада як власник.

Дев`ятнадцята сесія обласної ради відбулася 27 квітня 2018 року, а двадцята сесія - 06 липня 2018 року. Використовуючи надані йому Сумською обласною радою повноваження, голова обласної ради у міжсесійний період видав розпорядження від 22 травня 2018 року № 9-кп «Про звільнення з посади директора обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» ОСОБА_1». Рішенням Сумської обласної ради від 06 липня 2018 року на сесії Сумської обласної ради затверджено звільнення позивача з посади директора підприємства 24 травня 2018 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту згідно з пунктом 2 статті 36 КЗпП України.

Доводи позивача про те, що у зв`язку зі скасуванням останньої редакції Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, цей документ взагалі втратив свою чинність, апеляційним судом визнані безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування цього Положення саме в попередній редакції від 18 листопада 2011 року. Відповідно твердження позивача про незаконність звільнення через відсутність волевиявлення роботодавця - Сумської обласної ради - є необґрунтованими.

Також суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача як апелянта в частині вимог про зобов`язання роботодавця укласти контракт з позивачем на новий строк, виходячи з дискреції (вільного розсуду) суб`єкта владних повноважень - обласної ради з цього питання, та підтримав висновки суду першої інстанції про безпідставність посилання позивача на порушення обласною радою гарантій, передбачених частиною третьою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», так як ОСОБА_1 звільнений саме на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору; відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 25 травня по 01 липня 2018 року у зв`язку з відсутністю підстав для поновлення позивача на роботі; помилковість доводів ОСОБА_1 щодо виплати йому вихідної допомоги на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки його звільнення відбулося у зв`язку із закінченням строку трудового договору, тобто не з ініціативи роботодавця, через що не підлягає задоволенню і пов`язана вимога про виплату середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У травні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу в рівних частках з кожного.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд ухвалив оскаржувану постанову за відсутності позивача, який перебував на відпочинку за межами міста, та його представника, не дивлячись на те, що адвокат завчасно повідомила суд про неможливість явки у судове засідання через раптову смерть близької родички, яка сталась 15 квітня 2019 року в іншому населеному пункті, ніж мешкає адвокат, та похорони, які відбулись в день судового засідання у справі, отже рішення судом апеляційної інстанції ухвалене без додержання принципу змагальності сторін у судовому процесі та позбавленням позивача права на професійну правничу допомогу.

Скаржник зазначає, що будь-якого рішення від роботодавця - Сумської обласної ради, чи про звільнення позивача, чи про задоволення його заяви про укладення з ним нового контракту позивачеві не надходило, його роботодавець - Сумська обласна рада не приймала рішення про звільнення позивача, а прийняла рішення про затвердження його звільнення головою Сумської обласної ради, тобто станом на дату припинення контракту та звернення позивача до суду відсутнє рішення про звільнення його з займаної посади, яке було б прийнято його роботодавцем - Сумською обласною радою в межах, у спосіб та в порядку, визначеному діючим законодавством, оскільки позивачеві таке рішення не вручалось під підпис, і яке не може бути замінено розпорядженням голови Сумської обласної ради, а отже звільнення його з посади на підставі цього розпорядження та внесення запису про це в трудову книжку є безпідставним і порушує його права.

Заявник також вважає, що неврахування судами фактичних обставин справи при ухваленні оскаржуваних рішень призвело до помилкового незастосування до спірних правовідносин положень пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; розпорядження голови Сумської обласної ради Токаря В. М. від 22 травня 2018 року № 9-кп «Про звільнення з посади директора обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» ОСОБА_1 .» є незаконним, оскільки прийнято та підписано не в межах його повноважень, визначених статтею 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та не в спосіб і не в порядку, визначеному пунктом 20 частини першої статті 43, статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», і не може бути підставою для звільнення позивача із займаної ним посади; рішення Сумської обласної ради шостого скликання від 18 листопада 2011 року «Про порядок управління комунальними підприємствами, закладами та установами, які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області» втратило свою чинність 24 лютого 2017 року, а отже, не може бути підставою для звільнення позивача, враховуючи принцип дії нормативно-правових актів у часі; трудові відносини між позивачем, як працівником, та роботодавцем продовжились на умовах типового трудового договору; на ОСОБА_1 як на інваліда 3 групи розповсюджуються гарантії, передбачені частиною третьою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», всупереч чому іншій особі надано безпідставну перевагу у прийнятті на роботу на його посаду. Окрім цього, оскаржувані судові рішення є невмотивованими, адже в них не наведено підстав, з яких суди не прийняли зазначені обґрунтування позивача.

Від голови Сумської обласної ради Токаря В. М. на початку серпня 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргуОСОБА_1 , в якому він просив залишити судові рішення без змін, як такі, що постановлені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права, а касаційну скаргу - без задоволення. Також просив справу розглядати за участю представника Сумської обласної ради.

Від ОКП «Аеропорт Суми» на початку серпня 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому воно просило залишити судові рішення без змін, як такі, що постановлені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права, а касаційну скаргу - без задоволення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2019 року провадження № 61-10074ск19 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Зарічного районного суду м. Суми, встановлено особам, які беруть участь у справі, строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки суд касаційної інстанції не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду судових рішень, то підстави для розгляду справи за участю сторін у справі у суді касаційної інстанції відсутні, а тому у задоволенні клопотання голови Сумської обласної ради Токаря В. М. про розгляд справи за участю представника Сумської обласної ради необхідно відмовити.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судамивстановлено, що відповідно до пунктів 1.1, 4.2, 4.4 ОКП «Аеропорт Суми» є комунальним комерційним підприємством, заснованим на майні спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, управління яким здійснює Сумська обласна рада (власник). ОКП «Аеропорт Суми» є правонаступником Державного підприємства «Аеропорт Суми». Безпосереднє керівництво ОКП «Аеропорт Суми» здійснює його директор, який призначається на посаду та звільняється з посади у порядку, встановленому власником, відповідно до законодавства України. З директором підприємства укладається строковий контракт.

Між Сумською обласною радою в особі заступника голови обласної ради та ОСОБА_1 25 травня 2015 року був укладений контракт про те, що ОСОБА_1 наймається на посаду директора ОКП «Аеропорт Суми» на строк 3 роки - з 25 травня 2015 року по 24 травня 2018 року.

Пунктами 5.2, 2.5 контракту передбачено, що контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту; власник звільняє керівника у разі закінчення контракту.

У відповідності до пункту 5.6. контракту за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути укладений на новий термін, який визначається рішенням власника.

ОСОБА_1 22 березня 2018 року подав до Сумської обласної ради заяву про укладення контракту на новий термін.

В період з 18 травня по 25 травня 2018 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Розпорядженням голови Сумської обласної ради від 22 травня 2018 року № 9-кп ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ОКП «Аеропорт Суми» 24 травня 2018 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, згідно з пунктом 2 статті 36 КЗпП України, про що відповідний запис міститься в його трудовій книжці.

Дев`ятнадцята сесія Сумської обласної ради відбулася 27 квітня 2018 року, а двадцята сесія - 06 липня 2018 року.

Рішенням Сумської обласної ради від 06 липня 2018 року на сесії Сумської обласної ради було затверджено розпорядження голови Сумської обласної ради від 22 травня 2018 року № 9-кп про звільнення ОСОБА_1

Рішенням Сумської обласної ради шостого скликання від 18 листопада 2011 року затверджений порядок управління комунальними підприємствами, закладами та установами, які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області (далі - Порядок), додатком № 3 до якого є Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області.

Рішенням Сумської обласної ради від 25 березня 2016 року «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 18 листопада 2011 року» внесені зміни до Порядку, зокрема, пунктом 1 цього рішення «Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області» викладене в новій редакції.

Рішенням Сумської обласної ради від 24 лютого 2017 року скасований пункт 1 рішення обласної ради від 25 березня 2016 року «Про внесення змін і доповнень до рішення обласної ради від 18 листопада 2011 року».

Згідно з пунктом 2.7 Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області (в затвердженій Порядком редакції) у період між сесіями голова обласної ради має право призначати виконуючого обов`язки керівника підприємства, установи та закладу, а також звільняти із займаної посади керівника відповідно до чинного законодавства про працю з наступним внесенням цього питання на затвердження обласною радою.

Останній день укладеного з ОСОБА_1 контракту (24 травня 2018 року) прийшовся на період між сесіями Сумської обласної ради.

Нормативно-правове обґрунтування

Підставою припинення трудового договору згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін (частина третя статті 21 КЗпП України).

Відповідно до статті 24 КЗпП України контракт укладається у письмовій формі і підписується роботодавцем та працівником, якого приймають (наймають) на роботу за контрактом, а за два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк, що передбачено пунктами 7 та 24 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170.

Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП України).

Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради, що передбачено частиною першою статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції на дату звільнення позивача).

Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання в установленому законом порядку щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, як встановлено пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції на дату звільнення позивача). При цьому сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць, що визначено частиною п`ятою статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції на дату звільнення позивача).

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції на дату звільнення позивача)).

Голова обласної ради має наступні повноваження, перераховані у частині шостій статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції на дату звільнення позивача): 1) скликає сесії ради, повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради, веде засідання ради; 2) забезпечує підготовку сесій ради і питань, що вносяться на її розгляд, доведення рішень ради до виконавців, організує контроль за їх виконанням; 3) представляє раді кандидатури для обрання на посаду відповідно заступника голови районної, районної у місті ради чи першого заступника, заступника голови обласної ради; вносить на затвердження ради пропозиції щодо структури органів ради, її виконавчого апарату, витрат на їх утримання; 4) вносить раді пропозиції щодо утворення і обрання постійних комісій ради; 5) координує діяльність постійних комісій ради, дає їм доручення, сприяє організації виконання їх рекомендацій; 6) організує подання депутатам допомоги у здійсненні ними своїх повноважень; 7) організує відповідно до законодавства проведення референдумів та виборів до органів державної влади і місцевого самоврядування; 8) організує роботу президії (колегії) ради (у разі її створення); 9) призначає і звільняє керівників та інших працівників структурних підрозділів виконавчого апарату ради; 10) здійснює керівництво виконавчим апаратом ради; 11) є розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого апарату; 12) підписує рішення ради, протоколи сесій ради; 13) забезпечує роботу по розгляду звернень громадян та доступу до публічної інформації; веде особистий прийом громадян; 14) забезпечує гласність у роботі ради та її органів, обговорення громадянами проектів рішень ради, важливих питань місцевого значення, вивчення громадської думки, оприлюднює рішення ради; 15) представляє раду у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, трудовими колективами, адміністрацією підприємств, установ, організацій і громадянами, а також у зовнішніх відносинах відповідно до законодавства; 16) за рішенням ради звертається до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів; 17) звітує перед радою про свою діяльність не менше одного разу на рік, у тому числі про виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації», здійснення державної регуляторної політики відповідно виконавчим апаратом районної, обласної ради, районної у місті ради, а на вимогу не менш як третини депутатів - у визначений радою термін; 18) вирішує інші питання, доручені йому радою.

Згідно з частиною сьомою статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування» голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким правильно погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що на дату звільнення ОСОБА_1 питання звільнення керівників комунальних підприємств в період між сесіями Сумської обласної ради вирішується головою обласної ради, з подальшим внесенням цього питання на затвердження обласною радою, та укладення такого контракту на новий строк не є обов`язком роботодавця, а залежить від обопільної волі сторін, отже звільнення позивача згідно з пунктом 2 статті 36 КЗпП України здійснено відповідно до встановленого законодавством порядку, у зв`язку із закінченням строку, на який з ним був укладений контракт.

Посилання ОСОБА_1 на втрату чинності Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, що є додатком № 3 до Порядку, через рішення Сумської обласної ради від 24 лютого 2017 року, не приймаються до уваги, оскільки зазначеним рішенням від 24 лютого 2017 року Сумською обласною радою скасовано нову редакцію зазначеного Положення, а не саме Положення, до того ж в подальшому Сумською обласною радою на наступній найближчій сесії 06 липня 2018 рокузатверджено звільнення ОСОБА_1 , що відповідає вимогам пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», на який, в тому числі, посилається заявник.

Твердження скаржника, що трудові відносини між ним та Сумською обласною радою продовжились на умовах типового трудового договору не відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на помилковому тлумаченні норм статей 21, 22, 23 та пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Умовами контракту (пункт 5.6) встановлено, що за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути укладений на новий строк, який визначається рішенням власника (Сумської обласної ради), тобто сторонами не погоджено його автоматичне продовження, відповідно вимога позивача зобов`язати відповідача (Сумську обласну раду) укласти з ним трудовий контракт на новий строк з 25 травня 2018 року по 24 травня 2021 року на тих самих умовах справедливо відхилена судами першої та апеляційної інстанцій.

Зазначене скаржником порушення роботодавцем норми частини третьої статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», яка передбачає, що відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю, оскільки він є інвалідом 3 групи, відхиляється Судом, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось не з мотивів інвалідності, а з підстави закінчення строку, на який з ним укладався трирічний контракт.

У зв`язку з встановленим судами першої та апеляційної інстанцій дотриманням порядку звільнення ОСОБА_1 та відсутністю підстав для поновлення його на роботі, вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку та середнього заробітку за весь час затримки в її виплаті не підлягають задоволенню, що відображено судами з посиланням на відповідні норми КЗпП України у текстах оскаржуваних рішень.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд ухвалив оскаржувану постанову за відсутності позивача, який перебував на відпочинку за межами міста, та його представника, не дивлячись на те, що його представник - адвокат завчасно повідомила суд про неможливість явки у судове засідання через раптову смерть близької родички, яка сталась 15 квітня 2019 року в іншому населеному пункті, ніж мешкає адвокат, та похорони, які відбулись в день судового засідання у справі, Верховний Суд відхиляє, оскільки згідно зі статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними, та неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Сумський апеляційний суд розглянув на судовому засіданні 16 квітня 2019 року відповідне клопотання ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та вирішив продовжити розгляд справи за відсутності осіб, які повідомлені про судове засідання належним чином (2 том: а.с. 18, 1 том: а.с. 245-248). До того ж відсутність заявника чи його представника на судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги жодним чином не вплинула на правильність, законність та обґрунтованість винесеного судом апеляційної інстанції судового рішення. Крім того, усім доводам, які викладені в апеляційній скарзі, була надана належна оцінка.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди не вказали у своїх рішеннях мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, які викладені в його позовній заяві та апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші доводи касаційної скарги дублюють доводи позовної заяви та апеляційної скарги, зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, та не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик