РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Єршової Л.С.

за участю секретаря судового засідання - Радзімовської Р.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» Каплун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи - Міністерство інфраструктури України, Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби, Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адімністрація) про поновлення на посаді начальника служби зв`язку КП «МПРС», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2018 року по день поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи - Міністерство інфраструктури України, Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби, про поновлення на посаді начальника служби зв`язку КП «МПРС», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2018 року по день поновлення на роботі.

Підставою позову є порушення трудових прав позивача, поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 11 травня 2016 року працював начальником служби зв`язку Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (КП «МПРС»).

30 жовтня 2018 року КП «МПРС» було видано наказ про звільнення позивача із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На думку позивача, виключення із штатного розпису КП «МПРС» посади начальника служби зв`язку Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» було зроблено всупереч погодженої Уповноваженим органом управління організаційної структури КП «МПРС». Крім того, позивач зазначає, що йому пропонували не вакантну посаду, а посаду на якій працювала інша особа - ОСОБА_2 , що також є порушенням чинного законодавства. Інші вакантні посади, які пропонувались позивачу, мали нижчій рівень оплати праці, ніж був у начальника служби зв`язку КП «МПРС».Таким чином, на думку ОСОБА_1 його звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, що і стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 14.12.2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи - Міністерство інфраструктури України, Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби, про поновлення на посаді начальника служби зв`язку КП «МПРС», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2018 року по день поновлення на роботі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача надано до суду відзив (а.с. 91-96, т. 1) та заперечення (а.с. 178-182, т. 1), у яких вказано, що звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки призначення на посаду і звільнення з посади начальника служби зв`язку здійснюється директором КП «МПРС» без погодження з Міністерством інфраструктури України, позивача було своєчасно попереджено про майбутнє звільнення та запропоновано всі наявні на підприємстві вакантні посади.

Представником третьої особи Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби надано до суду відзив на позов (а.с. 131-132, т. 1), в якому зазначено, що звільнення ОСОБА_1 узгоджено з профспілкою, докази чого наявні в матеріалах справи, а тому проведено у відповідності до вимог чинного трудового законодавства.

Представником третьої особи Міністерства інфраструктури України надано до суду пояснення на позов (а.с. 166-168, т. 1), в яких зазначено, що призначення на посаду і звільнення з посади начальника служби зв`язку здійснюється директором КП «МПРС» без погодження з Міністерством інфраструктури України, а твердження позивача, що його посада (начальника служби зв`язку) відноситься до керівного складу не відповідає дійсності.

30.06.2019 року до участі у справі у якості третьої особи залучено Державну служба морського та річкового транспорту України (Морська адімністрація).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Представники третіх осіб до суду не з`явились, були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 травня 2016 року відповідно до наказу від 10.05.2016 року №20-к (а.с. 38, т. 1) працював начальником служби зв`язку Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (надалі за текстом КП «МПРС»).

27.07.2018 року відповідач направив голові профспілкового комітету лист за вих.№344/41-18 (а.с. 98, т. 1) про заплановані зміни в організаційній структурі та штатному розписі підприємства, зокрема в якому зазначалось і про заплановане скорочення посади начальника служби зв`язку, яку обіймає ОСОБА_1

30 серпня 2018 року позивач на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України отримав попередження щодо затвердження наказом від 28.08.2018 року нової організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС» та про те, що його посада з 28 жовтня 2018 року скорчується і він підлягає звільненню відповідно до п.1 ст40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України (а.с. 33, т. 1).

Скорочення штату здійснювалось у зв`язку зі змінами організаційної структури КП «МПРС» відповідно до наказу КП «МПРС» № 587-н від 28 серпня 2018 року «Про затвердження і введення в дію організаційної структури і штатного розпису КП «МПРС».

Метою внесення змін до організаційної структури відповідно до зазначеного наказу №587-н визначено виробничу необхідність, при цьому організаційну структуру та штатний розпис в частині керівного складу казенного підприємства погоджено Міністерством інфраструктури України (а.с. 99, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, КП «МПРС» є державним унітарним підприємством і діє як казенне підприємство, підприємство створене у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1069, засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (п. 1.1., п. 1.2. Статуту КП «МПРС», який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

КП «МПРС» самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом. Організаційна структура Підприємства в частині керівного складу затверджується директором Підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління (п. 5.1.2. Статуту КП «МПРС», який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Директор КП «МПРС» в установленому порядку призначає на посади та звільняє в посад працівників підприємства, з урахуванням обмежень передбачених Статутом, а саме: заступники директора підприємства, керівник юридичної служби, головний бухгалтер, керівник уповноваженого підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції призначаються на посаду та звільняються з посади директором підприємства за попереднім погодженням з Міністерством інфраструктури України (п. 6.5., п. 6.10., п. 7.1. Статуту КП «МПРС», який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Як вбачається зі штатного розпису КП «МПРС», до керівного складу підприємства відносяться посади: директора, його першого заступника та заступників, головного бухгалтера.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що призначення на посаду і звільнення з посади начальника служби зв`язку здійснюється директором КП «МПРС» без погодження з Міністерством інфраструктури України.

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення було запропоновано іншу посаду в КП «МПРС», відповідно до його кваліфікації, освіти та досвіду, а саме, начальника технічного забезпечення та обслуговування об`єктів ГМЗЛБ, від якої він відмовився та надав заяву про звільнення з 3 вересня 2018 року (а.с. 110, т. 1), раніше встановленого строку скорочення, з виплатою вихідної допомоги.

26.10.2018 року відповідачем направлено голові профспілкового комітету подання про надання згоди на звільнення позивача (а.с. 111, т. 1).

30 жовтня 2018 року листом Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби (а.с. 36) було повідомлено відповідача, що на засіданні профспілки було прийнято рішення надати згоду на звільнення позивача. Як стверджує сам позивач, у цей же день його було ознайомлено з листом профспілки КП «МПРС» зі згодою на звільнення.

30.10.2018 року позивачу було вручено повідомлення від начальника відділу управлінням персоналом КП «МПРС» ОСОБА_3 , про те що із штатного розпису КП "МПРС" виключено службу зв`язку та посаду начальника цієї служби. При цьому, ОСОБА_1 ознайомився з вказаним повідомленням та підтвердив власним підписом, що отримав список вакансій (а.с. 113, т. 1).

Суд зазначає, що позивач підписав вказане повідомлення з зауваженнями, оскільки з новим штатним розписом не був ознайомлений, існуючий штатний розпис включає посаду, з якої він звільнений, а тому вважає, що скорочення відбулось незаконно. (а.с. 37, т. 1).

30 жовтня 2018 року КП «МПРС» було видано наказ №831-к (а.с. 35, т. 1) про звільнення позивача із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

30 жовтня 2018 року відділом управління персоналом відповідача складено акт (а.с. 117, т. 1), що позивач відмовився від запропонованих посад для подальшої роботи на підприємстві, ознайомився з наказом про звільнення, надав обхідний лист та отримав трудову книжку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, законодавчо передбачена можливість розірвання трудового договору за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу при змінах в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці, зокрема, мають на увазі ліквідацію, реорганізацію чи перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи штату працівників.

За положеннями ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Таким чином, право визначати штат і численність працівників належить лише власнику чи уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату чи чисельності працівників), але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності чи штату працівників. Власник, на свій розсуд, має право визначити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, а інших збільшити, при цьому додержуючись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і за їх згодою.

Судом встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників із скороченням посади позивача.

Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч.1); одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації; при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ч.3).

У сенсі статті 49-2 КЗпП України про майбутнє вивільнення працівника персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці. Дана норма матеріального права не потребує письмового попередження про звільнення, проте, судова практика виходить з того, що працівника доцільно про звільнення попереджати письмово під розписку для виключення спорів про те, чи попереджався працівник про звільнення. У будь-якому разі попередження повинне бути зроблене у такій формі, щоб у працівника не виникало сумніву у тому, що попередження виходить саме від особи, яка має право на прийняття та звільнення працівника. Зі встановленого двомісячного строку не виключається час знаходження у відпустці, період тимчасової непрацездатності, інший час, протягом якого працівник не працював з поважної чи неповажної причини. Не допускається можливості поновлення працівника на роботі лише тому, що він не був своєчасно попереджений про майбутнє вивільнення; недодержання строку попередження працівника при звільненні, якщо він не підлягає поновленню на роботі за іншими підставами, тягне лише зміну судом дати звільнення з урахуванням строку попередження, протягом якого він працював. При вивільненні працівнику має бути запропонована робота за відповідним фахом (спеціальністю) і лише при відсутності такої роботи - інша робота, яка є на підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

На підстави викладеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з дотримання норм трудового законодавства.

Так, відповідач має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис з дотриманням правил, які передбачені статутом підприємства та чинним законодавством. Адміністрація КП «МПРС» скористалась цим правом та дійшла висновку про доцільність скорочення посади начальника служби зв`язку.

Позивач за два місяці був повідомлений про наступне вивільнення, в день звільнення з ним був проведений повний розрахунок. Позивачу було запропоновано інші вакантні посади, від яких він відмовився.

Доводи позивача про те, що виключення із штатного розпису КП «МПРС» посади начальника служби зв`язку Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» було зроблено всупереч погодженої Уповноваженим органом управління, організаційної структури КП «МПРС», судом не приймаються до уваги оскільки служба зв`язку КП «МПРС» та відділи, що входили до неї, а також посада начальника цієї служби та посада начальника Відділу технічного обслуговування об`єктів ГМЗЛБ, не входять до керівного складу КП «МПРС», як і посади начальників інших служб та відділів (окрім головного бухгалтера), а тому їх наявність та/або назва таких посад та відділів не підлягають погодженню з Міністерством інфраструктури України.

Також суд критично відноситься до доводів позивача, що йому пропонували не вакантну посаду, а посаду на якій працював ОСОБА_2 , оскільки як встановлено судом ОСОБА_2 працював на посаді начальника відділу технічного обслуговування об`єктів ГМЗЛБ, який за штатним розписом від 01.01.2018 року входив до складу служби зв`язку. ОСОБА_1 пропонувалась інша посада - начальника відділу технічного забезпечення та обслуговування об`єктів ГМЗЛБ, який є окремим підрозділом та не входить до служби зв`язку, ліквідованої відповідно до штатного розпису від 28.08.2018 року. Посада начальника відділу технічного забезпечення та обслуговування об`єктів ГМЗЛБ на час звільнення ОСОБА_1 була вакантною. Від пропозиції зайняти зазначену посаду ОСОБА_1 відмовився.

Щодо доводів позивача, що інші вакантні посади, які йому пропонувались, мали нижчій рівень оплати праці, ніж був у начальника служби зв`язку КП «МПРС», то їх суд також не бере до уваги, оскільки це не суперечить КЗпП України.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, суд виходить з того, що при звільненні ОСОБА_1 порушень чинного трудового законодавства не допущено, і його вимоги щодо поновлення на посаді начальника служби зв`язку задоволенню не підлягають, а відповідно не підлягає задоволенню вимога про стягнення оплати за вимушений прогул з 30 жовтня 2018 року по день поновлення на роботі, як похідна від вимоги про поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи - Міністерство інфраструктури України, Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби, Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адімністрація) про поновлення на посаді начальника служби зв`язку КП «МПРС», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2018 року по день поновлення на роботі, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення буде складено через 5 днів.

Суддя Л.С. Єршова