Справа № 638/5477/17
Провадження № 2/638/1334/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Тітової М.О.,

представника позивача Шевченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить, з урахуванням останніх уточнень, стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики у розмірі 171 666,00 дол.США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.11.2017 року (дату подання уточнень), що становить 4 600 648, 80 грн.; стягнути з ОСОБА_2 три проценти річних за період з 01.09.2015 року по 06.11.2017 року у розмірі 255 725,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.06.2012 року між позивачем та відповідачем у присутності ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 100 000,00 дол.США. За укладеним Договором ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти і прийняв на себе зобов`язання повернути їх до 25.12.2012 року з можливістю продовження строку договору до 01.06.2013 року, а також повинен був сплачувати 14% річних за користування коштами. 25.07.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики, за умовами якого позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 140 000,00 дол.США строком з 26.07.2012 року по 25.12.2013 року. ОСОБА_4 прийняв на себе зобов`язання повернути грошові кошти, а також виплачувати щомісячно позивачу винагороду у розмірі 1516,00 дол.США. У вказаному договорі зазначено, що позивач передає ОСОБА_2 та ОСОБА_5 60 000,00 дол.США строком з 26.07.2012 року по 26.01.2013 року з можливістю пролонгації з щомісячною винагородою 650 дол.США. Частково зобов`язання за вказаними договорами виконувались та 23.05.2016 року було складено Акт звірки фінансових взаємовідносин станом на 01 травня 2016 року, яким було встановлено розстрочення погашення заборгованості. Згідно вказаного Акту заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 171 666,00 дол.США. Також зазначає, що укладені договори належним чином оформлені і містять відомості про осіб, суму коштів, що була передана, а також строки, коли кошти повинні бути повернуті. Крім того, зазначає, що прострочення боржника розпочалось 01.09.2015 року по сплаті заборгованості за серпень 2015 року у розмірі 19 074,00 дол.США. Загальний розмір 3% річних за прострочення за період з 01.09.2015 року по 06.11.2017 року становить 255 725,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та в уточненнях до неї.

В судові засідання, призначені на 25.09.2017 року та 09.11.2017 року представник відповідача з`явився. В подальшому в судові засідання відповідач та його представник не з`являлись, про розгляд повідомлялись, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якої позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000 дол.США на строк до 25.12.2012 року та можливості продовження до 01.07.2013 року, зі сплатою 14% річних, що підтверджується оригіналом розписки.

Крім того, 25 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 140 000 дол.США на строк з 26.07.2012 року по 26.12.2012 року зі сплатою щомісячної винагороди 1516 дол.США, а також позивач надав ОСОБА_2 та ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 60 000 дол.США на строк з 26.07.2012 року по 26.01.2013 року з можливістю пролонгації з щомісячною винагородою 650 дол.США.

В подальшому сторони, щодо укладених вище договорів 22.05.2016 року склали Акт звірки фінансових зобов`язань, відповідно до змісту якого станом на 01.05.2016 року загальна заборгованість ОСОБА_2 склала 171 666 дол.США.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, саме розпискою чи іншим борговим документом за вказаним договором позики за нормами матеріального закону підтверджується передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником. Законодавцем визначено, що підчас розгляду справи категорії про стягнення боргу за договором позики, підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення позики.

Відповідно до роз`яснень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання договору позики передбачає належне виконання позичальником обов`язку повернути позику в порядку, передбаченому ст. 1049 ЦК України. Договір позики є одностороннім, оскільки обов`язки виникають лише у однієї сторони - позичальника, а права - лише у позикодавця. На позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем. Позичальник зобов`язується також сплатити винагороду (проценти за користування позикою), якщо договір не є безоплатним. Позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики, та сплати процентів за оплатним договором позики.

Приписами законодавства встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплати грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги уточнені позовні вимоги, враховуючи, що сума заборгованості за договором позики становить 171 666,00 дол.США, що за курсом НБУ станом дату уточнень позовних вимог (09.11.2017 року) в еквіваленті складає 4 572 537,80 грн. (2663,6246 грн. за 100 дол.США), суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо розрахунку 3% річних, суд зазначає, що за період з 01.09.2015 року по 06.11.2017 року 3% складають 11259,41, що в гривневому еквіваленті на дату ухвалення рішення становить 285 049,54 грн. (2531,6561 грн. за 100 дол.США)

Разом із цим, виходячи із заявлених позивачем позовних вимог суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума відсотків за період з 01.09.2015 року по 06.11.2017 року у розмірі заявленому позивачем, а саме 255 725,60 грн.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд ухвалює рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.202, 207, 509, 526, 533, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 171 666,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.11.2017 року становить 4 572 537 (чотири мільйони п`ятсот сімдесят дві тисячі п`ятсот тридцять сім) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за період з 01.09.2015 року по 06.11.2017 року у розмірі 255 725 (двісті п`ятдесят пять тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 60 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 19.08.2019 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк