ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №592/3369/19

Провадження № 22-ц/816/4069/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Орлова І.В.,

суддів: Кононенко О.Ю., Ткачук С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 27 травня 2019 року (суддя Хитров Б.В., дата складення повного судового рішення не зазначена) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

27 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до своєї колишньої дружини - ОСОБА_2 з позовом у якому просив суд стягувати з відповідачки на його користь щомісячно до 30 червня 2021 року аліменти в розмірі 1500,00 гривень на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , який продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2017 року здобуває вищу освіту у Сумському державному університеті. До 30 червня 2021 року навчання ОСОБА_3 за денною формою здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань. Окрім повнолітнього сина-студента позивач має на своєму утриманні двох неповнолітніх доньок 2010 та 2013 років народження. Сумарний місячний дохід позивача складає 5348 гривень. Працездатна відповідачка часто виїжджає за кордон, за рівнем свого матеріального благополуччя має реальну можливість до закінчення навчання повнолітнього сина надавати йому щомісячну матеріальну допомогу у розмірі 1500 гривень.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 27 травня 2019 року позов задоволено частково. З відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 850 гривень щомісяця до закінчення навчання ОСОБА_3 у Сумському державному університеті. З ОСОБА_2 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В апеляційній скарзі відповідачка, вважаючи недоведеними обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення місцевого суду про часткове задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Узагальнені доводи скарги зводяться до того, що відповідачка не була присутньою в суді першої інстанції під час розгляду справи, а тому не мала можливості заперечувати проти позову. Суд не врахував, що попереднім рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 листопада 2010 року з позивача на користь відповідачки стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 . Відповідачка стверджувала, що ОСОБА_3 , який не залучався до розгляду справи, проживає разом з нею і що вона надає останньому матеріальну допомогу.

У письмовому відзиві позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін. ОСОБА_1 погодився з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачка може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання та знаходиться на утриманні позивача.

Відповідно до частини 1 статті 369 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надіслані позивачем разом з відзивом на апеляційну скаргу копії платіжних доручень, а відповідачкою - роздруківки чеків, банківських рахунків, СМС повідомлень, апеляційний суд не приймає, оскільки доказів неможливості подання зазначених документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від сторін, учасниками справи не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що з 24 вересня 1999 року сторони перебували у шлюбі, який був розірваний за рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 квітня 2011 року (а.с.10). Від цього шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

З 01 вересня 2017 року ОСОБА_3 навчається на денному відділенні на бюджетній основі за ОКР «бакалавр» на факультеті Електроніки та інформаційних технологій Сумського державного університету. Строк закінчення навчання - 30 червня 2021 року (а.с. 9). Позивач ОСОБА_1 також доводиться батьком неповнолітнім ОСОБА_8 , 2010 року народження та ОСОБА_9 , 2013 року народження (а.с. 11).

Відповідно до довідки ТОВ «ЕСКАНДА», директором якої є ОСОБА_1 , його дохід за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року склав 22770 гривень (а.с. 13).

Відповідно до довідки ТОВ «Науково-виробнича фірма «Лідвер», директором якої є ОСОБА_1 , його дохід за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року склав 9166 гривень (а.с. 14)

Рішенням Ковпаківського районного суду від 02 листопада 2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 . У резолютивній частині цього рішення місце проживання ОСОБА_1 було визначено адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 35).

Необхідність стягнення з відповідачки аліментів на навчання сина місцевий суд мотивував тим, що хоча ОСОБА_2 є працездатною особою молодого віку, однак матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання та знаходиться на утриманні позивача, не надає.

Погодитися з правильністю, обґрунтованістю та законністю такого висновку суду першої інстанції апеляційний суд не може з наступних причин.

Так, відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При цьому відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Під час судового розгляду предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З характеру заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, у справі насамперед підлягав встановленню та входив до обов`язкового предмету доказування факт проживання повнолітнього ОСОБА_3 разом з позивачем, оскільки відповідно до частини 3 статті 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає повнолітня дитина, яка продовжує навчання, або самі дочка, син, які продовжують навчання.

Зареєстрованим місцем проживання як позивача, так і відповідачки а також їхнього сина - ОСОБА_3 згідно з паспортними даними кожного, є квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 3-6). Повнолітній ОСОБА_3 самостійно з позовом про стягнення аліментів на навчання до своєї матері не звертався, до участі у розгляді справи як третя особа, за позовом свого батька не залучався. З огляду на те, що ОСОБА_3 не є учасником цієї справи, суд не враховує зміст нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 23 липня 2019 року щодо його ставлення до апеляційної скарги і до рішення місцевого суду.

Оскільки матеріалами справи не доведено, що позивач проживає разом з повнолітнім сином, то висновок місцевого суду про стягнення аліментів з відповідачки, реєстрація місця проживання якої також здійснена за однією адресою із студентом ОСОБА_3 , є неправильним.

Відповідно до пункту 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд першої інстанції першої інстанції помилково вважав встановленими обставини потреби студента ОСОБА_3 у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання від своєї матері. Доказів на підтвердження цього факту позивач суду не надав і не зазначив.

Повнолітній ОСОБА_3 не має будь-яких перешкод для реалізації наданого йому частиною 3 статті 199 Сімейного кодексу України права щодо самостійного звернення до суду з відповідним позовом до жінки, яка його народила, а саме до ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали

ти у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 27 травня 2019 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у позові.

Щодо судових витрат:

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

Згідно з частиною 7 статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов звільненого від сплати судових витрат позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення, то понесені відповідачкою ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 гривні треба підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись статтями 367, частиною 1 пунктом 2 статті 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 27 травня 2019 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - відмовити.

Понесені відповідачкою ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 гривні компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Дата складання повного тексту рішення - 13 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач І.В. Орлов

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С.Ткачук