16.08.2019 Єдиний унікальний номер 205/7805/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 рокум. ДніпроСправа № 205/7805/17
2/205/262/19

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

представник позивача ОСОБА_3 представник відповідача ОСОБА_4 .

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.11.2017р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:

визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою 17,1 кв.м., яка складається з: 1- коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4 житлова, І лоджія;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину суми, що зберігалася на депозитному рахунку в ПАТ «Банк Кредит Дніпро» у розмірі 156 377,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що сторонами під час спільного шлюбу придбано квартиру АДРЕСА_2 . Окрім того, подружжя мало спільний депозитний рахунок в ПАТ «Банк Кредит Дніпро» приблизним розміром 300 000,00 грн., з якого після розірвання шлюбу відповідач зняла кошти та придбала нерухомість, а саме квартиру АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 надано суду відзив на позов, у якому вона, зокрема, не заперечує, що квартира АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя. Водночас, щодо інших обставин, викладених в позовній заяві, а саме щодо існування депозитного рахунку у розмірі 300 000,00 грн., з якого вона особисто зняла кошти після розірвання шлюбу та придбала квартиру АДРЕСА_3 , заперечує, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що квартиру по АДРЕСА_4 . Моніторній було придбано за кошти брата позивача, які були нею отримані за частину спадщини, яка залишилась після смерті їх матері.

Представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якій він, посилаючись на недоведеність факту отримання позивачем коштів від брата на купівлю квартири АДРЕСА_3 , просить суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

15.10.2005р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом виконкому Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 4 (т.1 а.с.12).

Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015р. у справі № 205/8329/15-ц, яке набрало законної сили 29.12.2015р., шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с.13).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. 23.06.2006р., ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_5 . а.с.122).

Відповідачем у судовому засіданні та відзиві на позов визнано факт того, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до вимог ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір , укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину спірної квартири.

Звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача 156 377,00 грн. в якості Ѕ частини депозитного рахунку, який був відкритий під час шлюбу, позивач посилається на те, що ці кошти були залишені відповідачу та в подальшому були нею використані для купівлі квартири АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що 15.10.2013р. між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» строком 6 місяців, дата повернення вкладу 15.04.2014р. (т.2 а.с.35-36).

Відповідно до виписки по рахунку 15.04.2014р. вказаний депозит закрито, загальна сума до виплати склала 301 204,57 грн. (т.2 а.с.31).

З пояснень відповідача та виписок по рахунку вбачається, що депозит було пролонговано та 20.07.2014р. депозитний рахунок закрито, сума до виплати склала 312 754,84 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 18.07.2016р. придбала квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с.15).

ОСОБА_2 , заперечуючи проти стягнення з неї на користь ОСОБА_1 Ѕ частину вказаних грошових коштів посилається на те, що депозитний рахунок було закрито під час шлюбу та грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, а квартира АДРЕСА_3 , була придбана нею за кошти, які вона отримала від брата за відмову від належної їй частини спадщини, яка залишилась після смерті її матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії заяви № 1242, яку було подано ОСОБА_2 до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори 13.11.2015р., відповідач відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері на користь брата ОСОБА_6 (т.1 а.с.54).

Згідно з копією розписки від 13.11.2015р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 170 000,00 грн., як компенсацію за відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 (т.1 а.с.55).

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що ОСОБА_6 пропустив строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як на спростування обставин отримання відповідачем грошової компенсації, оскільки вказана обставина спростовується наявною в матеріалах справи довідкою № 464/02-14 від 03.08.2016р., наданою Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, відповідно до якої ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 13.11.2015р. (т.1 а.с.53).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що депозитний рахунок закрито у липні 2014 року, тоді як шлюб між сторонами розірвано в грудні 2015 року, також , беручи до уваги факт отримання відповідачем грошових коштів від брата, як компенсацію за відмову від спадщини після смерті матері, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факт того, що грошові кошти у розмірі 312 754,84 грн. використано ОСОБА_2 на свій розсуд проти волі ОСОБА_1 і не в інтересах сім`ї чи не на їх потреби .

Таким чином, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 156 377,42 грн., а відтак і про часткове задоволення позовних вимог.

Представником відповідача ОСОБА_4 надано суду розрахунок судових витрат, відповідно до якого відповідач сплатила за правничу допомогу 12 700,00 грн., з яких:

01.02.2018р. - сплачено 1700,00 грн. за правничу допомогу по дог. № 01 від 31.01.2018р. за ознайомлення з документами, підготовку та складання відзиву на позовну заяву по справі. (витрачений час 3 години).

13.03.2018р. - сплачено 700.00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 13.03.2018р. (витрачений час 2 години).

03.04.2018р.- сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 02.04.2018 р. (витрачений час 2 години).

06.04.2018 р. - сплачено 700.00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 10.04.2018 р. (витрачений час 2 години).

15.05.2018 р. - сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 16.05.2018 р. (витрачений час 2 години)

21.05.2018р.- сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 21.05.2018 р. 700,00 грн.

31.05.2018р.- сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 01.06.2018 р. (витрачений час 2 години).

06.06.2018р.- сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 06.06.2018 р. (витрачений час 2 години).

07.06.2018р. - сплачено 700.00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні (витрачений час - послуга)

14.07.2018 - сплачено 500.00 грн. за підготовку та подачу відзиву на апеляційну скаргу (витрачений час - послуга)

17.12.2018р. - сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні в Дніпровському апеляційному суді 18.12.2018 р. (витрачений час - послуга).

14.02.2019р. - сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні (витрачений час - послуга).

13.03.2019р. - сплачено 700.00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 13.03.2019р. (витрачений час - послуга).

09.04.2019р. - сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 09.04.2019р. (витрачений час - послуга).

07.05.2019 р. - сплачено 700.00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 13.05.2019р. (витрачений час - послуга).

17.05.2019р. - сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 21.05.2019р. (витрачений час - послуга).

05.08.2019р. - сплачено 700.00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 06.08.2019р. (витрачений час - послуга).

14.08.2019 р. - сплачено 700,00 грн. за підготовку та участь в судовому засіданні 16.08.2019 р. (витрачений час - послуга).

Окрім того, представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідача сплачений судовий збір за звернення до апеляційного суду зі скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти заявленого розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, щодо стягнення судового збору за подання апеляційної скарги не заперечував.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з актів виконаних робіт та копій квитанцій відповідачем дійсно сплачено за правничу допомогу 12 700,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а також те, що витрати на правничу допомогу у сумі 12 700,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг у суді, оскільки час затрачений у судових засіданнях є значно меншим ніж 2 години кожне, а також, що затрачений час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи), суд доходить висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 5 200,00 грн. витрат на правничу допомогу та 352,40 грн. сплаченого судового збору за звернення до апеляційного суду зі скаргою на ухвалу Ленінського районного суду про забезпечення позову. Крім того, з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264 268 ЦПК України, ст.ст. 13, 16, 372 ЦК України, ст.ст.60, 65 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою 17,1 кв.м., яка складається з: 1- коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4 житлова, І лоджія.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП) судові витрати у розмірі 5 552,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до відповідного Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 28.08.2019 року.

СуддяН.В. Басова