ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1915/2789/2012Головуючий у 1-й інстанції Процько Я.В.
Провадження № 22-ц/817/684/19 Доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 310040000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Покотило Ю.В., представника Служби у справах неповнолітніх та дітей ТМР Мелих О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 1915/2789/2012 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Покотило Юрія Володимировича на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2012 року та на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2012 року, ухвалених суддею Процько Я.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення громадянки ОСОБА_1 батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_3 , 2006 року народження; призначення опікуном ОСОБА_3 , 2006 року народження, ОСОБА_2 ; визначення місце проживання дитини АДРЕСА_1 , який в подальшому збільшила і просила також стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання малолітньої ОСОБА_3 по 1/4 частині усіх видів доходу, але не менше 1/3 прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , однак, батьки не виконують обов`язок щодо виховання та утримання своєї дочки, не надають матеріальної допомоги, не цікавляться станом її здоров`я, фізичним розвитком, не проявляють батьківських почуттів, піклування та турботи. Позивач по справі є тіткою неповнолітньої ОСОБА_5 , вона проживає разом із нею та піклується про неї.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав (а.с. 92).

Позбавлено ОСОБА_1 , 1985 року народження, жительку АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію заочного рішення направлено відповідачу рекомендованим листом повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2012 року додано до резолютивної частини рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року абзаци наступного змісту:

Стягнути аліменти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 лютого 2012 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 88,90 грн. понесених поштових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 214 грн. 60 коп. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду про поновлення їй строку на подання заяви про перегляд вищевказаного заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року (а.с. 104-107).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 17 травня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року (а.с. 122).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. просить скасувати заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2012 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та із неправильним застосуванням норм матеріального права, і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Покотило Ю.В. зазначив, що, ОСОБА_2 проживала одна без реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_1 згідно з довідкою Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2 від 20.10. 2011 року №134; та разом із чоловіком ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 відповідно до довідки ПП Дружба сервіс-житло 1. Наголошує на тому, що ОСОБА_3 , 2006 року народження, не проживала в сім`ї ОСОБА_8 .

Вказує на те, що ОСОБА_3 , 2006 року народження, проживала разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що стверджується Актами обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої від 06.06.2008 року та від 11.02.2009 року. Зазначає, що час від часу неповнолітня ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки там проживала ОСОБА_9 , прабабуся малолітньої, яка допомогала ОСОБА_1 у вихованні та утриманні її доньки, а тому сусіди могли бачити дитину у вказаній квартирі.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 разом з її донькою ОСОБА_10 постійно проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , а тому в якості третьої особи до участі у справі потрібно було залучити службу у справах неповнолітніх та дітей Лановецької районної державної адміністрації, а не Тернопільської міської ради як це зробив суд першої інстанції.

Крім того, служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради не повідомила ОСОБА_1 про розгляд питання про позбавлення її батьківських прав, не врахувала будь-яких її пояснень та доводів, та не обстежила житлово-побутові умови за адресою: АДРЕСА_2 , яка була вказана як адреса проживання ОСОБА_1 у позовній заяві ОСОБА_2 Вказане підтверджується відсутністю відповідного акта в матеріалах справи, змістом витягу із протоколу засідання опікунської ради від 27.04.2012 року (а.с. 59), та Висновком органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав (а.с. 58).

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 на час розгляду справи була наркозалежною, проживала з наркозалежною особою, не приймала участі у вихованні своєї дитини. Також, позивачем не доведено той факт, що вона неодноразово зверталась із скаргами на поведінку відповідача в Тернопільський міськрайвідділ внутрішніх справ. Крім того, в матеріалах справи відсутній Акт від 14 листопада 2011 року, рішення органу опіки та піклування, на які посилалася позивач в позовній заяві, та вимоги яких не виконувались ОСОБА_1 .

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2012 року у цивільній справі №1915/2789/12 залишити без змін.

Вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що до задоволення не підлягає, а рішення є законним, обґрунтованим, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Наголошує на тому, що ОСОБА_3 , 2006 року народження, проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Дитина є хворою з дня народження та потребує постійних коштів на лікування. Зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій вона проживає разом з ОСОБА_3 та пристарілою мамою - ОСОБА_9

Вказує на те, що ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що з 2007 року її дочка проживала разом з ними у вищевказаній квартирі, крім того, зазначила, що відповідач не мала постійного місця проживання. Стверджує, що з народження ОСОБА_3 знаходилась на обліку в справах дітей Ланівецької РДА. Звертає увагу суду на те, що відповідач увесь цей час проживала і працювала в Іспанії у своєї матері, отже отримувала доходи неофіційно.

Посилається на те, що ОСОБА_1 надалі свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначає, що психіка дитини травмована неадекватною поведінкою відповідача, оскільки ОСОБА_3 була змушена бути присутньою у нових співмешканців ОСОБА_1 та бачити поведінку, яка принижувала в тому числі її честь і гідність.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Покотило Ю.В. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак 19 серпня 2019 року надіслала на адресу суду апеляційної інстанції заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2012 року без змін.

Представник служби у справах неповнолітніх та дітей ТМР ОСОБА_11 О ОСОБА_12 . апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 з 2007 року проживає без доньки, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, не цікавиться життям доньки, не допомагає матеріально, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 , 2006 року народження.

Колегія суддів з даним висновком суду погодитися не може, оскільки він суперечить обставинам справи, а також недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

В силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис за № 147 (а.с. 8).

Згідно з Актами обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_13 , 2006 року народження, від 06 червня 2008 року та від 11 лютого 2009 року, складеними спеціалістами Служби у справах неповнолітніх та дітей Ланівецької районної державної адміністрації, встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 (а.с. 9-10).

Відповідно до Акту № 17 від 20 березня 2012 року, складеного за участі комісії: ОСОБА_14 - начальника БУ-1, ОСОБА_15 , в присутності сусідів, які проживають по АДРЕСА_5 ОСОБА_16 , власника кв. АДРЕСА_6 ОСОБА_2 , зі слів сусідів встановлено, що ОСОБА_3 з 2007 року по даний час проживає в кв. АДРЕСА_1 а без реєстрації (а.с. 21).

Службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради не обстежувалися житлово-побутові умови проживання малолітньої ОСОБА_3 як по АДРЕСА_1 так і по АДРЕСА_2 , хоча в позовній заяві позивачем ОСОБА_2 вказано адресу відповідачки по АДРЕСА_2 .

Як вбачається із витягу із протоколу засідання опікунської ради № 29 від 27 квітня 2012 року, що слухали заяву ОСОБА_2 , яка зазначила, що ОСОБА_1 більше чотирьох років не виконує батьківські обов`язки, а саме: матеріально не забезпечує, не турбується про розвиток дитини ОСОБА_5 , яка потребує лікування. Дитина більше чотирьох років перебуває на утриманні тітки ОСОБА_2 та прабабусі ОСОБА_17 (59).

Повного тексту даного протоколу Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради суду не представила, мотивуючи тим, що не зберігся.

З висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2006 року народження, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1128 від 18 липня 2012 року, вбачається, що зі слів гр. ОСОБА_2 , мати дитини ОСОБА_1 не виконує батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки, не створює умов для фізичного, духовного і морального розвитку, а тому позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , 2006 року народження, є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 57, 58).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 78, 79 ЦПК України докази повинні бути достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що зазначені докази є суперечливими, на підставі яких не можна встановити дійсні обставини справи.

Так, Акт № 17 від 20 березня 2012 року, складений представником БУ-1 та спеціалістом Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Протокол засідання опікунської ради № 29 від 27 квітня 2012 року, висновок органу опіки та піклування містять інформацію зі слів ОСОБА_2 чи з її заяв, проте органом опіки та піклування Тернопільської міської ради та Службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради фактично не встановлено де і з ким проживала малолітня ОСОБА_3 з 2007 року по день постановлення рішення суду, чи ухилялася ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як зазначено в Актах обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_13 , 2006 року народження, від 06 червня 2008 року та від 11 лютого 2009 року, складеними спеціалістами Служби у справах неповнолітніх та дітей Ланівецької районної державної адміністрації, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_1 заперечила проти позбавлення її батьківських прав, оскільки в період з 2007 року по 2012 роки її донька постійно проживала з нею, вона постійно виконувала обов`язки по вихованню дитини, проте органи опіки і піклування її пояснення не взяли до уваги і фактично не здійснили перевірку обставин справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СУ України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З іншого боку, сам факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа К.А. проти Фінляндії, № 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа Мозер проти Австрії, № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року).

Європейський суд з прав людини у справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів винної поведінки та свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 , 2006 року народження, позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 на час розгляду справи була наркозалежна та проживала з наркозалежною особою, не обґрунтовані належними доказами, а тому колегія суддів не бере їх до уваги.

Лише доводи позивача про те, що ОСОБА_1 не піклується про свою дитину ОСОБА_18 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про дитину та бажає її виховувати.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про її ухилення від виховання своєї дитини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 , 2006 року народження, недостатньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України (чинної на момент виникнення правовідносин) особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Враховуючи те, що підстав для застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 , 2006 року народження, є недостатньо, тому вирішення питання про стягнення аліментів на дитину є передчасним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Покотило Ю.В. слід задовольнити, заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи - служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , 2006 року народження, відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Покотило Юрія Володимировича задовольнити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи - служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 серпня 2019 року.

Головуючий Храпак Н.М.

Судді: Бершадська Г.В.

Ткач З.Є.