Справа № 145/1057/18
Провадження № 22-ц/801/1405/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 рокуСправа № 145/1057/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Марчук В. С., Сала Т. Б.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 16 квітня 2019 року у м. Вінниці суддею цього суду Борисюк І. Е., зі складанням його повного тексту 23 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 01 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути банку, кредитні кошти в сумі 9230, 00 доларів США, що еквівалентно 44755, 35 гривень за курсом НБУ на день укладення договору. Відповідно до п. 2.1. цього договору визначено, що Помацька З. О. - заставодавець, передає в заставу, а банк приймає рухоме майно - автомобіль марки Geely MR7151A, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який є власністю заставодавця та вартість якого складає 49490, 00 гривень.

17 листопада 2016 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 липня 2008 року перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». Станом на дату укладення договору факторингу заборгованість Помацької З. О. перед новим кредитором за кредитним договором становила 106 459, 97 гривень.

В червні 2018 року з листа Третьої Вінницької державної нотаріальної контори від 02 травня 2018 року № 753/01-16 позивачу стало відомо, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 спадщину прийняли спадкоємці: мати, батько та син померлої. ТОВ «Українська факторингова компанія» направило до Першої державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців ОСОБА_6 , проте, станом на час звернення до суду, вони не задовольнили вимогу позивача, як правонаступника ПАТ «УкрСиббанк», щодо погашення заборгованості в розмірі 106 459, 97 гривень, що безумовно порушує його права та охоронювані законом інтереси як кредитора.

Пославшись на вказані обставини та на те, що відповідачами прийнято спадщину, ТОВ «Українська факторингова компанія» просить стягнути з них на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 106 459, 97 грн, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статтей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ст. 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять yсі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. 2 ч. 4 ст. 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 26 лютого 2018 року у справі № 205/6410/16.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи видно, що 01 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти в сумі 9230, 00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, визначених цим договором (т. 1, а. с. 4-14).

Згідно з п. 1.2.2 вказаного кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 10 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 30 червня 2015 року.

Пунктом 1.3.4 цього договору від 01 липня 2008 року визначено строк сплати процентів, а саме з 01 по 10 число(включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком проценти.

04 серпня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Тиврівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 01 липня 2008 року, який ухвалою суду від 03 лютого 2011 року за клопотанням позивача залишено без розгляду у зв`язку зі сплатою відповідачем в повному обсязі боргу за вказаним договором та відшкодуванням нею судових витрат (т. 1, а. с. 68).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла у м. Вінниці, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1, а. с. 172), та після її смерті відкрилась спадщина.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 44/16 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 16 лютого 2016 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулись її батьки - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а 04 березня 2016 року - ОСОБА_7 , який є законним представником малолітнього сина спадкодавця ОСОБА_3 . Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися, заповіт ОСОБА_6 складено не було (т. 1, а. с. 170-192).

17 листопада 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступає (передає) ТОВ «Українська факторингова компанія» права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед ПАТ «УкрСиббанк», що передбачено умовами первинних договорів та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді, який є невід`ємною частиною договору факторингу (т. 1, а. с. 15-16).

Із реєстру боржників від 22 листопада 2016 року до договору факторингу № 46 від 17 листопада 2016 року, долученого позивачем до позовної заяви, не вбачається передання ПАТ «УкрСиббанк» ТОВ «Українська факторингова компанія» права вимоги до ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 17-19).

Однак, відповідно до матеріалів спадкової справи ТОВ «Українська факторингова компанія» при зверненні 23 лютого 2017 року до нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців надало договір факторингу № 46 від 17 листопада 2016 року та реєстр боржників № 2 від 13 грудня 2016 року до даного договору, з якого вбачається передача права вимоги до боржника ОСОБА_6 за договором № 0 від 01 липня 2008 року (т. 1, а. с. 183-185).

Отже, ТОВ «Українська факторингова компанія» набула права вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором № 0 від 01 липня 2008 року, та, у зв`язку з цим, направило до Першої Вінницької державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців за № 1380 від 23 лютого 2017 року.

Відповідно до листа третьої Вінницької державної нотаріальної контори № 753/01-16 від 02 травня 2018 року спадщину прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Інших спадкоємців за законом, у тому числі пережилого чоловіка, у ОСОБА_6 немає. Станом на 02 травня 2018 року за отриманням свідоцтв про право на спадщину спадкоємці до нотаріальної контори не звертались (т. 1, а. с. 20).

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зобов`язання ОСОБА_6 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 01 липня 2008 року були припинені, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження суми заборгованості ОСОБА_6 в розмірі 106 459,97 грн, що є предметом спору по суті заявлених позовних вимог.

Водночас, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 01 липня 2008 року позичальник зобов`язана була щомісячно вносити кошти на погашення заборгованості, кредитні кошти були отримані строком до 30 червня 2015 року та останній щомісячний платіж повинен був здійснений 30 червня 2015 року, отже кредитодавцю з червня 2015 року могло бути відомо про порушення Помацькою З . О. взятих на себе зобов`язань, проте доказів вчинення дій для стягнення заявленої позивачем суми заборгованості суду не надано. Із вимогою до спадкоємців ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулось в лютому 2017 року, тобто із пропуском встановленого ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в ред., чинній на час виникнення спірних правовідносин) строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо вартості рухомого і нерухомого спадкового майна та до кого і в якій частині перейшли права і обов`язки від спадкодавця, докази розміру неповернутого кредиту станом на момент смерті спадкодавця та ліміт відповідальності спадкоємців по боргах останнього.

На підставі викладених норм права та досліджених доказів, оскільки позивач, як кредитор, не довів, належними та допустимими доказами, наявності та розмір заявленої ним заборгованості спадкодавця, є правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вимоги по суті спору є недоведеними та ТОВ «Українська факторингова компанія» позбавлене права пред`явлення таких вимог до спадкоємців у зв`язку з пропуском встановленого ст. 1281 ЦК України строку.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся з вимогою до спадкоємців боржника в межах строку, визначеного ст. 1281 ЦК України, з дати, коли довідався про смерть позичальника, оскільки вони зводяться до іншого тлумачення норм матеріального права, ніж допущене судом та до переоцінки доказів, а на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що оскільки заставний автомобіль, що виступає забезпеченням за кредитним договором, перебуває у заставі ТОВ «Українська факторингова компанія», спадкоємці зобов`язані були повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, адже існування таких відомостей у ДРОРМ не є доказом обізнаності відповідачів з боргами спадкодавця.

Доводи апеляційної скарги про доведеність наявності та розміру заборгованості, яка є предметом розгляду у цій справі, у зв`язку долученням до апеляційної скарги виписки за договором № 0 від 01 липня 2008 року за період з 01 липня 2008 року по 13 грудня 2016 року та наданням доказів невиконання рішення у справі № 127/22792/14-ц про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за договором від 01 липня 2008 року, апеляційним судом відхиляються, оскільки вказані докази позивач до місцевого суду не подавав, письмово не повідомляв про об`єктивні причини неможливості їх надати, клопотання про встановлення додаткового строку для подання цих доказів не заявляв, а надав їх після ухвалення оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 3, 4, 5 ст. 83 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскільки позивачем не здійснено жодних дій, передбачених процесуальним законодавством, для подання до суду першої інстанції виписки за договором № 0 від 01 липня 2008 року за період з 01 липня 2008 року по 13 грудня 2016 року та доказів невиконання рішення у справі № 127/22792/14-ц, не надано апеляційному суду доказів неможливості їх подання до місцевого суду з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, отже відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України, зазначені докази апеляційним судом не приймаються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В. С. Марчук

Т. Б. Сало

Повний текст постанови виготовлено 27 серпня 2019 року.