СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
__________________________________________________________________________________
Провадження №2/760/708/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

05 березня 2019 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м.Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - адвоката Скирич І.Г..

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, включення вимог вкладника до реєстру кредиторів.

ІI. Описова частина

Позивач в серпні 2018 року звернувся з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк», Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», та просив:

- визнати поважною причину пропуску ним строку та поновити строк для заявления кредиторської вимоги до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», та зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» акцептувати (визнати) кредиторські вимоги ОСОБА_1 , та внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Банк» шляхом включення акцептованих вимог Позивача у розмірі 334 303,00 грн. та нарахованих відсотків, як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу та подати зміни, внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Банк» на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Свої вимог Позивач мотивує тим, що в період з 2011 по 2016 роки між ним та ПАТ «Платинум Банк» було укладено декілька договорів банківського вкладу, зокрема:

- 30.11.2011 - Договір №00065649 про розміщення вкладу в розмірі 30000,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_1 ;

- 30.11.2012 - Договір № 00126140 про розміщення вкладу в розмірі 30000,00 грн, які зараховані на вкладний рахунок № НОМЕР_2 ;

- 04.03.2016 - Договір №00437118 про розміщення вкладу в розмірі 15000,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_2 ;

- 01.06.2016 - Договір № 00459914 про розміщення вкладу в розмірі 54 303,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_3 ;

- 14.06.2016 - Договір № 00463802 про розміщення вкладу «в розмірі 125000 грн, які зараховані на вкладний рахунок № НОМЕР_4 ;

- 25.07.2016 - Договір № 00475374 про розміщення вкладу в розмірі 80 000,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_5 ;

- 03.10.2016 - Договір № 00495673 про розміщення вкладу в розмірі 90 000,00 грн для подальшого зарахування на вкладний рахунок № НОМЕР_6 ;

- 10.10.2016 - Договір № 00498459 про розміщення вкладу в розмірі 110 000,00 грн для подальшого зарахування на вкладний рахунок № НОМЕР_7 .

Позивач вказує, що загальна сума коштів, що перерахована Позивачем на рахунки в ПАТ «Платинум Банк» за цими договорами складає 534303,00 грн.

Надалі, як вказує Позивач, на підставі рішення Правління Національного банку України від 10 січня 2017 року № 14-рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЛАТИНУМ БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 січня 2017 року № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з вказаним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Платинум Банк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно, призначено уповноважену особу.

Позивач вказує, що 11 серпня 2017 року він звернувся до банку із заявою про включення його до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку, проте листом від 14.09.2017 йому було відмовлено у цьому з посиланням на те, що він пропустив 30-денний строк звернення із відповідною заявою.

Відтак, як зазначає Позивач, йому було виплачено лише гарантовану суму відшкодування в розмірі 200000 гривень, проте вимоги про повернення йому коштів в сумі 334303,00 грн не акцептовані, що порушує, як вважає Позивач, його права.

При цьому ОСОБА_1 наполягає на тому, що 30-денний строк на звернення із заявою про включення до реєстру кредиторів ним було пропущено з поважних причин, оскільки в період з 14.02.2017 по 05.05.2017 він працював на теплоході «ФЕТИДА», який належить судоходній компанії «АРГО», та не знаходився на території України. Тому у визначений законом 30-денний строк з 01.03.2017 по 31.03.2017 Позивач, як він стверджує, не мав можливості заявити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про свої вимоги, що підтверджується Довідкою від 05.05.2017 виданою капітаном т/х «ФЕТИДА» та директором СК «АРГО».

Так, оскільки Позивач знаходився поза межами держави Україна, був обмежений в доступі до Інтернету, газети «Голос України», інших джерел масової інформації, то останній не знав і не міг знати про те, що в ПАТ «ПТБ» введено тимчасову адміністрацію й розпочато процедуру ліквідації Банку, а тому в нього не було можливості звернутись до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних та заявити свої вимоги про визнання його кредитором Банку до 31.03.2017 року, тобто протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію ПАТ «Платинум Банк».

Враховуючи викладене, не зважаючи на те, що закон не передбачає можливості поновлення строку подання такої заяви, посилаючись на положення Конституції України та практику Європейського суду з прав людини, Позивач просить захистити його права у найбільш ефективний спосіб, поновивши йому строк звернення із заявою про включення його до Реєстру кредиторів та зобов`язавши Відповідачів вжити заходів з метою реального його включення до четвертої черги кредиторів ПАТ «Платинум Банк».

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала.

Відповідачі та Третя особа в судове засідання своїх представників не направили.

Від ПАТ «Платинум Банк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний уповноваженою особою Фонду Грошовою С.В., у якому Відповідачі наполягають на необхідності відмовити у задоволенні позову з огляду на положення ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якими будь-які вимоги, що надійшли після закінчення 30-денного строку, вважаються погашеними.

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду також надійшли письмові пояснення, в яких висловлена та ж думка щодо необхідності відмови у позові.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення представника Позивача та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини.

В період з 2011 по 2016 роки ОСОБА_1 , (далі - Позивач) було укладено ряд договорів банківського вкладу з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», а саме:

- 30 листопада 2011 року між Позивачем та ПАТ «Платинум Банк» був укладений Договір №00065649 про розміщення вкладу «ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ» (з щомісячною виплатою процентів та продовженням строку зберігання). Відповідно до умов цього договору Позивач передавав Банку грошові кошти на зберігання, а Банк сплачував Позивачу процента та зобов`язувався повернути вклад на умовах договору. Відповідно до п. 1.1. цього договору Банк прийняв від Позивача 30000,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_1 ;

- 30 листопада 2012 року між Позивачем, Банком був укладений Договір №00126140 про розміщення вкладу «ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ» (з щомісячною виплатою процентів та продовженням строку зберігання). Відповідно до умов п.1.1. цього договору Позивачем було передано в Банк 30000,00 грн, які зараховані на вкладний рахунок № НОМЕР_2 ;

- 04 березня 2016 року між Позивачем та цим же Банком було укладено Договір №00437118 про розміщення вкладу «ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ» (з щомісячною виплатою процентів та продовженням строку зберігання). За цим договором Позивачем передано в Банк 15000,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_2 ;

- 01 червня 2016 року між Позивачем та цим же Банком укладено Договір №00459914 про розміщення вкладу «СТРОКОВИЙ» (без права дострокового повернення вкладу, з виплатою процентів в кінці строку зберігання вкладу та з подовженням строку зберігання). За цим договором Позивачем передано в Банк 54303,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_3 ;

- 14 червня 2016 року Позивачем надано Банку 125000,00 грн, які відповідно до п. 1.1. Договору №00463802 про розміщення вкладу «СТРОКОВИЙ» (без права дострокового повернення вкладу, з виплатою процентів в кінці строку зберігання вкладу та з подовженням строку зберігання) зараховані на вкладний рахунок № НОМЕР_4 ;

- 25 липня 2016 року з Банком укладено Договір №00475374 про розміщення вкладу «ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ» з щомісячною виплатою процентів та продовженням строку зберігання). За цим договором Позивачем було передано в Банк 80000,00 грн на вкладний рахунок № НОМЕР_5 ;

- 03 жовтня 2016 року між Позивачем та Банком було укладено Договір № 00495673 про розміщення вкладу «СТРОКОВИЙ» (без права дострокового повернення вкладу, з виплатою процентів в кінці строку зберігання вкладу та з подовженням строку зберігання), відповідно до умов п.1.1. якого Позивач передав 90000,00 грн для подальшого зарахування на вкладний рахунок № НОМЕР_6 ;

- 10 жовтня 2016 року між Позивачем та Банком було укладено Договір № 00498459 про розміщення вкладу «СТРОКОВИЙ» (без права дострокового повернення вкладу, з виплатою процентів в кінці строку зберігання вкладу та з подовженням строку зберігання), відповідно до умов п.1.1. якого Позивач передав 110 000,00 грн для подальшого зарахування на вкладний рахунок № НОМЕР_7 .

Загальна сума коштів, що перерахована Позивачем на рахунки в ПАТ «Платинум Банк» за цими договорами складає 534303,00 гри (п`ятсот тридцять чотири тисячі триста три тривні гривні) 00 копійок.

Встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 10 січня 2017 року № 14-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 січня 2017 року №85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.10.2018 було призначено з 12 жовтня 2018 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Грошову Світлану Василівну .

Безспірно встановлено, що 11 серпня 2017 року Позивач звернувся до Банку із заявою про включення його до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Банк», однак Листом від 14.09.2017 за вихідним № 60-02/7638-Л йому було відмовлено в задоволенні таких вимог з посиланням на пункт 1 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де передбачено право кредитора банку заявити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про свої кредиторські вимоги протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідації банку.

Встановлено також, що Позивач отримав гарантовану суму відшкодування за договорами вкладу в сумі 200 000 грн, проте в акцептуванні вимог на суму в розмірі 334 303,00 грн та включенні таких вимог о Реєстру кредиторів Позивачу було відмовлено.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої та другої статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами першою та третьою статті 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку положеннями статті 1074 ЦК не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Змістом частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 2 Закону вкладом в розумінні цього Закону є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Частина 1 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що Основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст. 45 Закону).

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються_(ч. 5 ст. 45 Закону).

Згідно до ч. 1 ст. 46 Закону уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов`язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює повноваження, визначені ст. 48 зазначеного Закону, виконує повноваження органів управління банку, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Пункт 3 частини першої статті 48 Закону зобов`язує Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації Банку складати реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносити зміни до нього) та здійснювати заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Частиною 2 статті 49 цього Закону передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно- правовими актами Фонду.

Стаття 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів, зокрема, фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четверту чергу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначається, що суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Ці висновки також закріплюються Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/11, в якому зазначено, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол Конвенції). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Стаття 1 Першого протоколу передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ ст. 1 Першого протоколу конвенції містить три чітких норми:

- перша, викладена в першому реченні п. 1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном;

- друга, що міститься в другому реченні п. 1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення;

- третя, викладена в п.2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користування майном відповідно до загальних інтересів.

Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення Спорронг та Льорот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос компанія Нав`єра А. О. та інші проти Бельгії»).

При визначенні того, чи мало місце позбавлення права власності, необхідно не лише враховувати, чи було офіційне вилучення або примусове відчуження майна, а й дослідити обставини, які призвели до такої ситуації, та розслідувати сутність оскаржуваної події.

Оскільки конвенція покликана гарантувати права, які є «ефективними й доступними на практиці», слід установити, чи мали місце де-факто подія вилучення майна. Більш того, примусове передання власності від однієї особи до іншої може залежно від обставин являти собою позбавлення власності (рішення у справі «Джеймс та інші лроти Сполученого Королівства»),

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист прав власності (рішення у справі Броньовський проти Польщі»).

Втручання держави в право особи на мирне володіння майном не може вважатися виправданим, якщо порушення закону має суто формальний характер.

Виходячи із практики ЄСПЛ можна дійти висновку, що позбавлення права власності на володіння майном є виключною нормою, і тому органи державної влади та інші суб`єкти повинні суворо дотримуватись норм національного законодавства під час винесення рішень про обмеження користування майном.

Із наведеного вбачається, що Відповідачем, в односторонньому порядку з формальних підстав прийнято рішення про позбавлення Позивача законних прав на його майно, а саме вклади в ПАТ «Платинум Банк», чим порушено положення Конституції України та Цивільного Кодексу України, що захищають право власності особи на майно.

Таким чином, Позивач, що мав вклади банківського рахунку в ПАТ «Платинум Банк» має право на виконання Відповідачем умов договорів банківських вкладів, для чого необхідним є акцептування його кредиторських вимог на суму в розмірі 334303,00 грн, внесення зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Банк» шляхом включення його акцептованих вимог, як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу та затвердження змін до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З наданих Позивачем доказів вбачається, що в період з 14.02.2017 по 05.05.2017 він знаходився поза межами держави Україна, оскільки працював на теплоході «Фетида» в якості старшого помічника капітана. (а.с. 25)

Відтак, Позивач не мав доступу до газети «Голос країни» та інших джерел масової інформації, а тому в нього не було можливості заявити уповноваженій особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб про свої вимоги Банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію ПАТ «Платинум Банк».

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VIІ не містить імперативних вимог про те, що зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Суд погоджується з тим, що правило про пропуск строку звернення не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватись автоматично, а залежить від обставин справи. Подання позивачем заяви пізніше обумовленого строку не може бути беззаперечною підставою для позбавлення його законних прав на розгляд своєї заяви та не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів як вкладника банку.

Тому пропущений Позивачем з поважних причин строк, що встановлений законом, підлягає поновленню.

Крім того, суд вважає необхідним зобов`язати Відповідачів вжити усіх заходів з метою ефективного захисту майнових прав ОСОБА_1 на власні грошові кошти, передані в якості банківських вкладів до ПАТ «Платинум Банк».

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити .

2.Визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку та поновити строк для заявлення кредиторської вимоги до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», та зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерноготовариства «Платинум Банк» акцептувати (визнати) кредиторські вимоги ОСОБА_1 та внести зміні до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» шляхом включення акцептованих вимог ОСОБА_1 у розмірі 334303,00 грн та нарахованих відсотків, як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу та подати зміни, внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Банк» на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

3.Судові витрати віднести на рахунок держави.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», адреса: 03680, м. Київ, вул. Миколи Амосова, 12, .

Третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, адреса: м. Київ, вул. Січових стрільців, 17, .

Суддя: