Дата документу 03.09.2019 Справа № 329/727/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2869/19 Головуючий у 1-й інстанції: Богослов А.В.
Є.У.№ 329/727/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 . Заповіту ОСОБА_3 не залишив. Спадкоємцями першої черги крім неї є діти спадкодавця ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що з 1984 року ОСОБА_3 страждав на тяжкі захворювання, був визнаний інвалідом П групи безстроково, потребував постійного стороннього догляду, проте відповідач ніякої допомоги батькові не надавав, доглядати за ним відмовився, з серпня 2012 року виїхав до м.Запоріжжя і взагалі перестав спілкуватися з ним, просила суд на підставі ст.1224 ч.5 ЦК України усунути його від права на спадкування за законом.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дав не належну оцінку наданим доказам по справі.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не надав, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що підстави для усунення відповідача від спадкування за законом відсутні, оскільки відсутні докази, що спадкоємець умисно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при цьому мав матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ст.ст.1226, 1227, 1228 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 у віці 75 років, про що в матеріалах справи міститься свідоцтво про смерть останнього від 05.11.2013, серія НОМЕР_1 (а.с.10).

З 1992 року за висновком МСЕК ОСОБА_3 визнано інвалідом ІІ-ої групи (загальне захворювання). З 1968 року по день смерті ОСОБА_3 проживав у будинку по АДРЕСА_1 .

Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої увійшов вищезазначений будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами.

Спадкоємцями за законом після померлого є його дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4

Факт родинних зв`язків позивачки ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 , підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 та паспортом громадянки України серії НОМЕР_3 (а.с.5-7).

Ухвалою суду у Чернігівської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області була витребування копія спадкової справи за №9/14 (а.с.50-57).

До Чернігівської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області із заявами звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно заяви, яка міститься в спадковій справі, дочка померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відмовилася від права прийняти спадщину на користь онука спадкодавця ОСОБА_5 .

Згідно частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті.

Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

На підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги батькові позивачка посилалася на пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про те, що за спадкодавцем доглядала тільки його дружина, оскільки син весь час був на роботі.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для усунення відповідача від спадкування за законом. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що пояснення свідків є недостатніми для задоволення позову, оскільки жодний свідок не підтвердив факту умисного ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю.

Та обставина, що відповідач не ніс витрати у похованні батька, не є підставою для його усунення від спадкування.

Частиною 3 ст.12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, зокрема оцінивши покази свідків, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є її процесуальним обов`язком згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, щодо перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані через тяжку хворобу та потребу у сторонній допомозі, а відповідач ОСОБА_2 свідомо ухилявся від надання такої допомоги.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 04.09.2019 року.

Головуючий:

Судді: