Справа № 758/301/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В., Мариненко Я.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Цілуванської С.С.,

представників відповідача - ОСОБА_4 та адвоката Ракітіної Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки (пені) у зв`язку із порушенням строків сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 у грудні 2015 р. звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.02.2000 р. стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи із 01.02.2000р. до її повноліття. Відповідач з лютого 2000 р. по серпень 2012р. нерегулярно сплачував аліменти, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку, наданої старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва Святецьким Д.В., становить 31 339,07 грн., розмір пені згідно розрахунку, наданого позивачем, становить 9 039,53 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам в розмірі 31 339,07 грн. та неустойку (пеню) в розмірі 9 039,53 грн.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 27.01.2016 р. (суддя Неганова Н.В.).

В березні 2016 р. відповідач подав заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що державним виконавцем при наданні довідки-розрахунку заборгованості не враховані суми по сплаті аліментів відповідачем за період жовтень 2007 -серпень 2009р, платежі за період серпень 2005 - вересень 2005р., платіж по аліментам за грудень 2009р., а також те, що позивач відкликала виконавчий лист у вересні 2000р. до жовтня 2003р. Щодо стягнення пені зазначає про відсутність його вини у простроченні перерахування аліментів за періоди, коли таке перерахування здійснювалось бухгалтерією підприємств, де працював.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 11.07.2017 р. матеріали справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи відбувається в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.10.2017 р. судом з Київського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» витребувано банківські виписки по рахунку, відкритого на ім`я позивача, на який надходили аліменти за період листопад 2007 р. - серпень 2009 р.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій відповідач визнав заборгованість по аліментах в розмірі 12 850,02 грн. та пеню в розмірі 1 596,18 грн., розраховану з даної заборгованості, посилаючись на те, що витребуваними судом та наданими представниками відповідача документами, з урахуванням пред`явлення позивачем виконавчого листа лише у вересні 2003 р., підтверджена заборгованість саме в цьому розмірі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав наведених в ньому, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Після оголошення перерви в судовому засіданні позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представники відповідача в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову в частині, яку визнає відповідач, вказавши, що державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості не були враховані всі сплати, вчинені відповідачем. Після оголошення перерви представником відповідача - адвокатом Ракітіною Л.Д. до початку судового засідання, призначеного на 25.04.2019 р., подана заява, в якій сторона відповідача просила закінчити розгляд справи за їх відсутності.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надан оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Сторони у справі - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано, про що Відділом РАЦС Подільського РУЮ у м.Києві складено актовий запис № 402 від 27.07.2004 р.

Судом встановлено, що 18 лютого 2000 року Подільським районним судом м. Києва на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-720 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.02.2000р. до її повноліття.

З копії виконавчого провадження, наданого органом ДВС, вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві від 09.11.2000 р. відкрито виконавче провадження ВП № 35145102.

Згідно відмітки, зробленої державним виконавцем на даному виконавчому листі, він був відправлений стягувачу згідно її заяви 04.11.2000 р.

Як з матеріалів виконавчого провадження, аліменти утримувались із зарплати боржника, яка отримувалась в період з 01.12.2007 р. по 01.09.2009 р. на ТОВ «Технопласт».

Виконавче провадження було закінчено 08.09.2012 р. в зв`язку із досягненням дитиною повноліття.

13.02.2013р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Святецьким Д.В. складено Довідку-розрахунок заборгованості по аліментам, у якій зазначено, що станом на 08.09.2012 р. заборгованість становить 43 489,16 грн.

05.06.2014 р. старшим державним виконавцем Святецьким Д.В. складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, відповідно до якої на протязі 2000р. - 08.09.2012р. аліменти боржником сплачувались,борг по аліментах відсутній, аліменти сплачені в повному розмірі.

04.11.2015 р. старшим державним виконавцем Святецьким Д.В.складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, у якій зазначено, що станом на 08.09.2012 р. заборгованість по аліментам становить 31 339,07 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а уразі виникнення спору - судом.

Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

У частині дев`ятій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев`ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідач заперечує розмір заборгованості по аліментах, що свідчить про існування між сторонами спору щодо розміру заборгованості за аліментами, тому саме судом, в даному випадку, визначається заборгованість по аліментах, яка підлягає стягненню.

При визначенні розміру заборгованості суд враховує наданий відповідачем контрозрахунок заборгованості по аліментам, підтверджений наявними у справі доказами.

Як вбачається із матеріалів справи сплата аліментів за період:

січень 2005р. -вересень 2005р. підтверджується наданими відповідачем касовими ордерами;

жовтень 2007р. - серпень 2009р. - підтверджується наданими на запит суду АТ КБ «Приватбанк» виписками по рахунку ОСОБА_1

грудень 2009р. - квитанцією про перерахування 700грн., наданої відповідачем.

Суд дійшов висновку про те, що зазначені вище документи є належними доказами на підтвердження сплати відповідачем заборгованості по аліментам, позивачем не надано доказів того, що вказані суми були враховані держвиконавцем при визначенні загальної суми заборгованості по аліментам станом на 08.09.2012 року, тобто на дату набуття повноліттядочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої аліменти стягувались.

Стосовно періоду вересень 2000р. - вересень 2003р. судом встановлено наступне. Як вбачається із виконавчого листа № 2-270 аліменти були утримані по 01.09.2000р. Згідно заяви стягувача ОСОБА_1 від 02.09.2000р. виконавчий лист був відкликаний та повторно пред`явлений до виконання 29.09.2003р.

Відповідно до п. 3 ст. 197 Сімейного кодексу України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Враховуючи те, що позивачем не доведено поважність причин відкликання виконавчого листа та не пред`явлення його до виконання у період вересень 2000 р. - вересень 2003р., суд вважає за можливе звільнити відповідача від сплати заборгованості по аліментам за вказаний період.

Таким чином, розмір заборгованості по аліментам, що підлягає стягненню із відповідача складає 12 850,02 грн.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась на час закінчення виконавчого провадження, підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів судом зазначається про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума пені, становить 9039,53 грн.за період з травня 2004 р. по серпень 2012 р. (у визначені нею місяці року).

Відповідач визнав пеню в сумі 1 596,18 грн. за період, вказаний у відзиві, коли самостійно перераховував аліменти позивачу поштовими переказами. Розмір пені, розрахований відповідачем за цей період, збігається із розрахунком, наданим позивачем. По іншим періодам вказує на відсутність своєї вини у тому, що бухгалтерія підприємств, де він працював, стягувала аліменти за деякі періоди у розмірі, що був менший ніж 30% прожиткового мінімуму.

При визначенні розміру пені, що підлягає стягненню із відповідача, суд враховує відсутність його вини у виникненні заборгованості у періоді з травня 2004 р. по серпень 2009р., коли відповідач був працевлаштований, мав постійне місце роботи, аліменти відраховувались адміністрацією підприємств із заробітної плати боржника та перераховувались стягувачу.

Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_2 , він був прийнятий на посаду токаря 5 розряду у мале підприємство «ТЛ» з 10.05.2000р по 29.10.2004р., ТОВ «НВП «Пластотехніка» - з 30.10.2004 по 01.02.2007р., ТОВ «Технопласт» - з 01.02.2007р. по 01.09.2009р.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджується стягнення аліментів із відповідача шляхом відрахувань від його заробітної плати адміністрацією підприємств за місцем постійної роботи у період з травня 2004р. по серпень 2009р.

Розраховуючи розмір пені, суд виходить з такого.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018р. у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

При розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення в кожному місяці.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином, сума пені, що підлягає стягненню із відповідача складає 1 596,18 грн., виходячи з такого розрахунку: вересень 2009р. - 243,77 грн., жовтень 2009 р. - 92,18 грн., листопад 2009р. - 139,20 грн., серпень 2010р. - 139,71 грн., лютий 2011р. - 126,19 грн., березень 2011р. - 139,71 грн., квітень 2011 р. - 300,30 грн., серпень 2011р. - 139,71 грн., серпень 2012р. - 139,71 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 12 850,02 грн., неустойку (пеню) у розмірі 1 596,18 грн., а всього - 14 446,2 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,0 грн., оскільки пропорційно задоволеним вимогам така сума дорівнюється 144,46 грн., а мінімальна ставка судового збору на час звернення позивача, який на підставі ст.5 Заокну України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за даним позовом, до суду становила 640,0 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.180, 195, 196 СК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки (пені) у зв`язку із порушенням строків сплати аліментів- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за аліментами, що виникла станом на 08.09.2012 р., в розмірі 12 850,02 грн. (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят грн. 02 коп.), неустойку (пеню) в розмірі 1 596,18 грн. (одна тисяча п`ятсот дев`яносто шість грн. 18 коп., а всього - 14 446,2 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста сорок шість грн. 20 коп.).

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід бюджету судовий збір у розмірі 640,0 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова