ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4918/19 Справа № 204/982/18 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна, про визнання недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна, про визнання недійсним іпотечного договору (т. 1 а.с. 1-4), який в подальшому уточнила (т. 1 а.с. 17-21).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений договір № 07.1/43-7 про надання відновлювальної кредитної лінії. 14 лютого 2007 року між відповідачами укладено іпотечний договір № 103, посвідчений нотаріусом Хоміч О.М. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 передав в іпотеку банку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення іпотекодавцем зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/43-7 від 14.02.2007 року, укладеного між Відповідачами нерухоме майно (квартиру), в житловому будинку АДРЕСА_1 вісім ) , яка складається із: 1 - коридор, 2, 3 - житлові, 4 - кухня, 5 - санвузол, І - лоджія, загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 32,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . При укладанні договору, ОСОБА_2 надав Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» копію свідоцтва про шлюб та копію свого паспорту, де також малися відповідні відомості про перебування ОСОБА_2 у шлюбі. Однак, ані на час укладання договору, ані до теперішнього часу згоди на укладання зазначеного Договору позивач не давала. Крім того, укладаючи договір, відповідачі включили до Договору наступну умову: п.5.9. у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст.37 Закону України «Про іпотеку», п.4.6.3. цього Договору «застереження про задоволення вимог кредиторів», цей Договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим Договором, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотекодержателем в органах БТІ». Але, п.4.6.3 у Договорі відсутній. Таким чином, сторони не погодили істотні умови при укладанні даного пункту Договору. На час укладання Договору, та до теперішнього часу згоди на включення зазначеного застереження до Договору іпотеки, та на укладання безпосередньо іпотечного договору, позивач не давала, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

Просить визнати недійсним іпотечний договір № 103, укладений 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 ; визнати недійсним пункт 5.9. Іпотечного договору № 103, укладений 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 ; судові витрати стягнути з відповідачів (т. 1 а.с. 20-21).

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову (т. 1 а.с. 31-32).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру 58, що розташована в житловому будинку літ .А 10 , яка складається із: 1 - коридор, 2,3 - житлові, 4 - кухня, 5 - санвузол, І - лоджія, загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 32,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна: 17718884), що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстрований: АДРЕСА_8 (ід.номер НОМЕР_1 ); заборонено іншим особам вчиняти будь - які дії щодо квартири 58, що розташована в житловому будинку літ .А 10 , яка складається із: 1 - коридор, 2,3 - житлові, 4 - кухня, 5 - санвузол, І - лоджія, загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 32,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна: 17718884), що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстрований: АДРЕСА_8 (ід.номер НОМЕР_1 ) (т. 1 а.с. 43).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог було відмовлено /т. 2 а.с. 37-42/.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що матеріалами справи підтверджено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксаною Михайлівною при посвідченні іпотечного договору №103 від 14 січня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. було дотримано Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також підтверджено, що ОСОБА_1 14 лютого 2007 року надала письмову заяву, яка була посвідчена нотаріально, про згоду на укладення договору іпотеки. При цьому, посилання представника позивача, а також відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачу не було відомо про укладення іпотечного договору, про те, що згоди на його укладання вона не надавала, а підпис у заяві їй не належить, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не обґрунтовані позивачем та її представником належними доказами, як того вимагає ст. 77 ЦПК України. Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні, та врахування ч. 1 ст. 82 ЦПК України, як однієї з підстав звільнення від доказування, про те, що позивачу не було відомо про укладення іпотечного договору, про те, що згоди на його укладання вона не надавала, та підпис у заяві їй не належить, суд не визнає обставиною, яка не підлягає доказуванню, оскільки має обґрунтований сумнів щодо добровільності їх визнання відповідачем ОСОБА_2 , а також критичного ставлення до визнання зазначених обставин відповідачем, оскільки останній маю свою заінтересованість в результаті розгляду справи судом. Розглядаючи позовну вимогу про визнання недійсним пункту 5.9. Іпотечного договору №103, укладеного 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, так як позивачем на підтвердження даної вимоги, не надано доказів, та не наведено підстав, передбачених Законом, відповідно до яких окремий пункт іпотечного договору підлягає визнанню недійсним. Крім того, в судовому засіданні представником відповідача - Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» було зазначено, що у пункті 5.9. Іпотечного договору № 103 допущена технічна помилка при зазначенні у даному пункті посилання на п. 4.6.3. Договору.

ОСОБА_1 з рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т. 2 а.с. 46-50/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7, відповідно до якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання 99000 доларів США. Кредит надається позичальнику з встановленням іпотеки (т. 1, а.с. 22-27, 121-126, 160-166).

11 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та Публічним Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін №2 до Договору про надання Відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7 від 14.02.2007 року. ОСОБА_1 надала письмову згоду на укладення договору про внесення змін (т. 1, а.с. 150-155).

11 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та Публічним Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін №3 до Договору кредиту № 07.1/43-7 від 14.02.2007 року. ОСОБА_1 надала письмову згоду на укладення договору про внесення змін (т. 1, а.с. 156-157).

14 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №103, посвідчений приватним нотаріусом Хомич О.М., відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення іпотекодавцем зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7 від 14.02.2014 року, нерухоме майно: квартиру в житловому будинку А АДРЕСА_9 (т. 1 а.с. 6-12, 110-116, 167-173).

Відповідно до п. 5.9. Іпотечного договору у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п.4.6.3. Договору, цей Договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором, та підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотекодержателем в органах БТІ (т. 1, а.с. 6-12, 110-116).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_7 , частка власності 1/1 (т. 1 а.с. 35). Вищевказане, також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1, а.с. 127) та свідоцтвом про право власності (т. 1, а.с. 129, 130).

На підставі іпотечного договору ВЕЕ 00 від 14.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Хомич О.М. накладено обтяження - заборона на нерухоме майно (т. 1, а.с. 35-36).

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 07 вересня 1990 року (т. 1, а.с. 13, 133).

Як вбачається з письмової заяви ОСОБА_1 , засвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Хомич О.М., від 14 лютого 2007 року ОСОБА_1 надала згоду, щоб її чоловік - ОСОБА_2 одержав кредит в ДОФ АКБ «Укрсоцбанк», і передав в заставу майнові права на квартиру АДРЕСА_10 . Нерухомість, яка вказана та буде предметом застави (іпотеки), придбана на ім`я ОСОБА_2 шляхом купівлі - продажу, та є спільною власністю. Отже, ОСОБА_1 надала згоду на укладення договору застави вказаної нерухомості на умовах та за розсудом ОСОБА_2 Наслідки, які можуть мати місце в разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за кредитним договором, за договором іпотеки, або порушень умов цих договорів, нотаріусом роз`яснено (т. 1, а.с. 56, 134).

Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем, не наведено обгрунтованих підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим не виконала вимоги Закону, а наведені в позові підстави спростовуються матеріалами справи. Крім того, що визнання відповідачем ОСОБА_2 заявлених позовних вимог не є підставою для задоволення позовної заяви, так як позивачем не доведено факт порушення її прав з боку відповідачів.

Відповідно до ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідності до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на час укладання спірного правочину, майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників.

Згідно п. 4.2. Глави 1 Розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ Країни від 22.02.2012 №296/5, при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладання договору) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також, вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачити: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержаителя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно та є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (п. 5.6 Договору).

В п. 5.9 іпотечного договору № 103 від 14.02.2007 року сторони погодили застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, що прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками. Крім того, таке погодження сторонами свідчитть і про наявність згоди самого іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що позивач не надала доказів на підтвердження обставин на які посилається у позові, крім того, дані обставини спростовуються матеріалами справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факт порушення її прав з боку відповідачів, а визнання відповідачем ОСОБА_2 заявлених позовних вимог не є підставою для їх задоволення. Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Доводи скарги стосовно того, що дії суду стосовно відхилення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для належного доказу неналежності підпису позивача у згоді на укладання договору іпотеки, є порушенням принципу змагальності та диспозитивності не можуть взяті до уваги та спростовуються матеріалами справи, оскільки факт підписання даної згоди визнаний сторонами по справі, а саме відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позов (т. 1 а.с. 64) та позивачем у відповіді на відзив (т. 1 а.с. 70), а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Доводи скарги стосовно того, що в рішенні невірно зазначено номер бланку на якому виконаний іпотечний договір, оскільки іпотечний договір виконаний на бланках серія ВЕЕ 00, а в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заборона накладена на підставі іпотечного договору за іншим номером, а саме: ВЕЕ 00 від 14.02.2007 року, де заявником є ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" не можуть взяті до уваги та спростовуються матеріалами справи, оскільки так дійсно в рішенні суду першої інстанції допущено описку в номері бланку іпотечного договору, а саме зазначено 00, в той час, як вірний номер НОМЕР_4 (т. 1 а.с.110-116, 167-173), однак, дана описка допущена в рішенні суду не є підставою для скасування рішення та може бути усунута у відповідності до ст. 269 ЦПК України. Також, матеріалами справи спростовується твердження заявника стосовно того, що іпотечний договір виконаний на бланку з номером 00 виходячи з наступного. Позивачем до позову надано завірену своїм підписом копію іпотечного договору № 103 від 14.02.2007 року, де номер бланку вказано 00, однак, в той же час в матеріалах справи містяться копії іпотечного договору № 103 від 14.02.2007 року з номером бланку 00 (а.с. 110-116) копія якого засвідчена приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М. та копія з аналогічним номером (т. 1 а.с. 167-173) засвідчена працівником АТ "Укрсоцбанк". Крім того, в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заборона накладена на підставі іпотечного договору ВЕЕ 00 від 14.02.2007 року; Іпотекодержатель: АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк"; Іпотекодавець: ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 35).

Доводи скарги стосовно того, що підпункт 4.6.3 у п. 5.9 іпотечного договору відсутній не беруться до уваги, оскільки, як видно з матеріалів справи, в судовому засіданні представником відповідача - Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» було зазначено, що у пункті 5.9. Іпотечного договору № 103 допущена технічна помилка при зазначенні у даному пункті посилання на п. 4.6.3. Договору, що в свою чергу не може бути підставою для визнання іпотечного договору в цілому та окремого його пункту недійсними.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров