Справа № 541/1057/19
Номер провадження 2/541/702/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 серпня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судових засідань - Ніколаєнко М.В.

позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про визнання відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

20 травня 2019 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншим співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . На даний час в будинку зареєстровані батько позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Фактично в будинку проживає ОСОБА_4 та інший співвласник ОСОБА_2 з родиною. ОСОБА_3 зареєстрована, однак не проживає з 2010 року. ОСОБА_3 була членом родини, а саме донькою ОСОБА_7 , яка винаймала кімнату у будинку АДРЕСА_1 . Не дочекавшись строку закінчення Договору оренди, який був укладений на 10 років, дані особи вивільнили житлове приміщення. З того часу ні батько позивача, який був власником частини даного житлового будинку, ні позивач після укладення договору дарування, як новий власник Ѕ частини з вищевказаними особами не спілкувалися. Строк дії укладеного договору № 235 закінчився у 2016 році, строк продовжений не був, так як відповідач разом з матір`ю ОСОБА_7 залишили житлове приміщення ще в 2010 році. Позивач як новий власник Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 звернувся до Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради з метою зняття даних осіб з обліку реєстрації місця проживання, але останнім було відмовлено з мотивів, що відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована у будинку за згодою попереднього власника.

На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася без пояснення причини неявки, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, відзиву не подала (а.с.28).

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засідання проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала, пояснила, що дійсно відповідачка з 2010 року не проживає у частині будинку позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , як наймач, згідно Договору № 235 укладеного 25 вересня 2006 року між ОСОБА_4 (батьком позивача) та ОСОБА_7 - матір`ю на той час неповнолітньої відповідачки ОСОБА_3 , що підтверджується копією витягу з Домової книги реєстрації місця проживання осіб у будинку АДРЕСА_1 , копією поквартирної картки форми «Б», копією картки реєстрації особи та копією Договору №235 від 25.09.2006 року (а.с. 11-14). Згідно договору дарування від 16.06.2015 року зареєстрованого в реєстрі з № 870, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9). ОСОБА_1 є одноособовим власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , його право власності також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10).Згідно з актом обстеження житлових умов про фактичне проживання/або відсутність зареєстрованих осіб складеного 16.04.2019 року головою вуличного комітету по вулиці Сорочинська, ОСОБА_3 , 1995 року народження, зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але не проживає з 2010 року (а.с. 15). 21 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 , як власник будинку звернувся з заявою про зняття з реєстрації місця проживання зазначеної особи до Виконавчого комітету Миргородської міської ради, але виконком відмовив у задоволені даної заяви мотивуючи це тим, що ОСОБА_3 була зареєстрована 14.11.2006 року за згодою попереднього власника житлового приміщення - ОСОБА_4 (а.с.8,9).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч.1 ст. 626 та ч. 1 ст. 631 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Статтею 812 ЦК України встановлено, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина; помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому; наймач житла у багатоквартирному будинку має право користування майном, що обслуговує будинок.

Згідно ч. 1 ст 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.

Частиною 1 статті 821 ЦК України передбачено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 168 ЖК України встановлено, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі),що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем.

Відповідно до ст. 814 ч. 1 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Зважаючи на викладене, до позивача, як до наймодавця, 16 червня 2015 року перейшли права та обов`язки за договором найму житла від 25.09.2006 року.

Частиною 1 ст. 169 ЖК України передбачено, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З наведеного суд приходить до висновку про те, що правовим наслідком закінчення строку договору оренди (найму) житла, що належить громадянинові на праві приватної власності, є припинення права орендаря житла на користування житловим приміщенням та проживання у ньому.

За змістом статтей 251, 252,254 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З урахуванням наведеного, та оскільки укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 договором оренди кімнати від 25.09.2006 року встановлено строк оренди тривалістю 10 років, право відповідача на користування кімнатою в будинку АДРЕСА_1 та проживання у ній припинилося 25.09.2016 року.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1 відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, в силу того, що власник будинку змінився, позивач, як новий власник будинку, має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що право відповідача на користування кімнатою в будинку АДРЕСА_1 та проживання у ній припинилося 25.09.2016 року, проте відповідач не знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, тим самим він перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належною йому власністю, оскільки формальна реєстрація відповідача в спірному будинку надає йому статус користувача житлового будинку з відповідними наслідками.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому ОСОБА_3 необхідно визнати такою, що втратила право на користування приміщенням будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, при подачі позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

А тому із ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13; 81; 62; 141; 258; 264; 265; 280; 281; 282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати: судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 02.09.2019 року.

Суддя О. А. Городівський