РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 567/1277/18

Провадження № 22-ц/4815/920/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Назарук В.А.

Рішення ухвалене в м. Острог Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 22 квітня 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю сторін : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу військової прокуратури Рівненського гарнізону на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 15 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до військової прокуратури Рівненського гарнізону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури,

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до військової прокуратури Рівненського гарнізону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури, яку оцінює в розмірі 874 858 грн.

Позов мотивує тим, що внаслідок перебування під підозрою з 13 березня 2015 року по 31 липня 2018 року (41 місяць), через незаконні дії працівників військової прокуратури Рівненського гарнізону йому до цього часу не надали статус учасника бойових дій, не надали направлення на проходження медико-соціальної експертної комісії для визначення ступеня втрати працездатності внаслідок чого він був позбавлений права на користування передбаченими законодавством пільгами та забезпечити передбачений Конституцією України соціальний та правовий захист.

Зазначає, що внаслідок незаконних дій та рішень органів досудового слідства та прокуратури йому було спричинено моральну шкоду, зокрема, було принижено його честь та гідність, він жив у постійному страху за своє майбутнє, внаслідок психічних, моральних, душевних страждань погіршився його стан здоров`я. Понад три з половиною роки він переживає емоційний стрес, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За наведеного, моральну шкоду оцінює в розмірі 874 858 грн, яка на його думку є спів мірною з отриманими стражданнями та просить суд стягнути завдану йому моральну шкоду за рахунок Державного бюджету України.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 15 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 169 343,03 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі військова прокуратура Рівненського гарнізону вважає вказане рішення суду ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що ОСОБА_2 не доведено, що військова прокуратура Рівненського гарнізону є юридичною особою, а відповідно в розумінні ст. 48 ЦПК України є належним відповідачем у даній справі.

Крім того вказує, що судом першої інстанції обов`язок по сплаті ОСОБА_2 грошових коштів покладено на державну казначейську службу України, яка до розгляду справи залучена як третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тобто на юридичну особу, яка не є відповідачем у справі, а тому рішення зобов`язального характеру щодо неї, прийнято судом першої інстанції безпідставно, поза межами ч.1 ст. 53 ЦПК України.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_2 не надано жодних підтверджуючих документів в обґрунтування заподіяної йому моральної шкоди, в розумінні постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Зазначає, що фактично органом досудового розслідування ОСОБА_2 не затримувався, під вартою не перебував, в цивільних та громадянських правах не обмежувався, запобіжний захід до нього не застосовувався, обшуки та інші слідчі (розшукові) дії в житлі та за місцем роботи ОСОБА_2 не проводились.

Вказує, що розрахунок заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди, судом першої інстанції проведений з урахуванням 40 місяців 18 днів, однак відповідно до Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тобто в даному випадку, законодавець має рахувати строки передбачені законом в календарних місяцях, а тому розрахунок проведений судом з урахуванням саме цих 18 днів, є безпідставним.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.

Представник прокуратури Рівненського гарнізону в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, завдана органом досудового розслідування є підставою для настання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме для держави, тому вважав за необхідне стягнути зазначені кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через державну казначейську службу України на підставі ст. 1176 ЦК України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

При визначення розміру моральної шкоди, судом першої інстанції було враховано період перебування позивача під слідством 40 місяців та 18 днів (з дня оголошення про підозру 13.03.2015 до внесення постанови про закриття кримінального провадження 31.07.2018) та виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на час розгляду справи за кожен місяць.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом установлено, що командир відділення 2 МПР в/ч польова пошта ВО113 ОСОБА_2 , призваний 05 червня 2014 року за мобілізацією Острозьким об`єднаним РВК Рівненської області, 21 листопада 2014 року не повернувся до місця служби після відпустки.

Проведеним службовим розслідуванням, було встановлено, що до 05 листопада 2014 року сержант ОСОБА_2 перебував на лікуванні у шпиталі. З 5 по 20 листопада 2014 року він був звільнений від виконання службових обов`язків. 21 листопада 2014 року ОСОБА_2 не повернувся до місця служби після лікування. На неодноразові телефонні дзвінки з військової частини ОСОБА_2 відповідав, що знаходиться дома та не бажає повертатись у військову частину. Станом на 29.12.2014 року відповідач не прибув до місця служби. Матеріали щодо даного розслідування були направлені у Військову службу правопорядку штабу АТО на території Донецької та Луганської областей, для подальшого прийняття рішення.

Досудове розслідування кримінального провадження № 0000007 від 20.01.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, здійснювалося військовою прокуратурою Рівненського гарнізону.
13 березня 2015 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

Постановою Військової прокуратури Рівненського гарнізону від 31.07.2018 дане кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. З тексту постанови вбачається, що згідно свідоцтва про хворобу 3754/3 ОСОБА_2 непридатний до військової служби, захворювання у нього виникло після призову на військову службу, однак до вчинення ним злочину, він не являється спеціальним суб`єктом вчинення військового злочину.

Отже, ОСОБА_2 перебував під слідством з 13.03.2015 (з часу проголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення) по 31.07.2018 року (постанови про закриття кримінального провадження), що загалом складає 40 місяців 18 днів.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено,має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали своїх офіційні повноваження.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведений у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;
Оскільки судом першої інстанції встановлено неправомірність дій з боку посадових осіб військової прокуратури Рівненського гарнізону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у випадках, наведених у статті 1 цього Закону № 266/94-ВР.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, що діють на час розгляду справи. Визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством (40 місяців та 18 днів), що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, суд першої інстанції, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством в сумі 169 343,03 грн (4173 грн (мінімальна заробітна плата) х 40 місяців та 18 днів).

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди значно завищений не заслуговують на увагу, оскільки законодавцем встановлено граничну межу щодо гарантованого мінімуму відшкодування моральної шкоди, а максимальний розмір законом не обмежено. Тому, враховуючи всі обставини у справі, довгострокове перебування під слідством та тривале перебування позивача у стані невизначеності щодо своєї долі у зв`язку з порушенням кримінальної справи та обвинувачення її у вчиненні злочину, ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 169 343,03 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на Державну казначейську службу України, яка до розгляду справи залучена як третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тобто на юридичну особу, яка не є відповідачем у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з підпунктом 1 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Таким чином, безспірне списання коштів Державного бюджету України на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України, тому висновки суду першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України є законними і обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, які свідчать про протиправність діянь військової прокуратури Рівненського гарнізону під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не спростовують висновків судів, оскільки протиправна бездіяльність органів прокуратури встановлена судом першої інстанції із викладенням мотивів у рішенні суду. Моральна шкода, завдана органами прокуратури є підставою для настання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме для держави, тому суд стягнув кошти у відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статті 1176 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу військової прокуратури Рівненського гарнізону залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складений 09 серпня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич