ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 серпня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1501/19

Головуючий у першій інстанції - Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1030/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

Позивач - Чернігівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі: Державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області»

Відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2019 року у справі за позовом Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 03 червня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» та просив стягнути з відповідача на користь ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» витрати у розмірі 38 880 грн. 19 коп., понесені на стаціонарне лікування потерпілої внаслідок злочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.11.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України і призначено покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбуття покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком два роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Потерпіла внаслідок скоєного ОСОБА_1 кримінального првопорушення ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» в періоди з 09.06.2018 року по 02.07.2018 року та з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року.

Позивач посилається, що за розрахунками ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Чернігівській області» від 22.11.2018 року та від 11.12.2018 року вартість витрат на лікування ОСОБА_2 становить 38 880 грн. 19 коп. Ці витрачені на лікування потерпілої кошти підлягають стягненню з ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 1166, 1206 ЦК України та на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання».

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2 в сумі 20 366 (двадцять тисяч триста шістдесят шість) грн. 47 коп. за період з 09.06.2018 року по 02.07.2018 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі прокурор Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 збитків, завданих кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину у розмірі 18513,72 грн. за період з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність исновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не надно належної оцінки наявності правових підстав для відшкодування медичному закладу у повному обсязі витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення. Зокрема, доведено, що лікування потерпілої в період з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року повністю пов`язане та знаходиться в причинному зв`язку із захворюванням, що настало внаслідок злочинних дій відповідача.

Апелянт посилається, що в обгрунтування витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 було надано розрахунки ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Чернігівській області» від 22.11.2018 року та від 11.12.2018 року, з яких убачається, що вартість лікування потерпілої у період з 09.06.2018 року по 02.07.2018 року складає 20366,47 грн., у період з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року - 18513,72 грн.

Як зазначає апелянт, перебування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 на лікуванні протягом вказаних періодів підтверджується письмовими поясненнями ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Чернігівській області» від 24.05.2019 року, виписним епікризом від 02.07.2018 року за № 210 з медичної карти ОСОБА_2 , копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 .

На думку апелянта, суд першої інстанції необгрунтовано послався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині на вказівку у виписці з медичної карти супутніх діагнозів потерпілої, не врахувавши положення п. 6 Інструкції заповнення форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого», затверджену наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.02.2012 року № 110.

У відзиві а апеляційну скаргу ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» просить задовольнити апеляційну скаргу прокурора Чернігівської області та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення витрат на лікування потерпілої особи від кримінального правопорушення у період з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиню 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується прокурором Чернігівської області лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення у період з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року в сумі 18513,72 грн., а в іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується і не заперечується, а відтак не є предметом перегляду апеляційним судом.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Чернігівській області» про стягення витрат на лікування потерпілої від кримінального правопрушення в сумі 18513,72 грн., суд першої інстанції виходив з недоведеності суду тих обставин, що лікування потерпілої від кримінального правопорушення в період з 05.11.2018 по 19.11.2018 року та її супутній діагноз пов`язані між собою та знаходились в причинному зв`язку із захворюванням, що настало внаслідок злочинних дій відповідача, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.11.2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України з призначенням покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком два роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди ( а.с. 6-11).

Вказаним вироком встановлено, що 09.06.2018 року, близько 05 год. 45 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля будинку № 50 по вул. Івана Богуна в м. Чернігові, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, безпосередньо пов`язаних з виконанням потерпілою ОСОБА_2 своїх службових обов`язків по припиненню вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та складання щодо останнього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення по ст. 122-2 КУпАП, достовірно знаючи, що інспектор взводу №1 роти №2 БУПП в Чернігівській області ДПП Білошицька А.П. знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, перебуває у форменому одязі та є працівником правоохоронного органу, підійшов до потерпілої та наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя, чим спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, травматичного артриту лівого скроменево-нижньощелепного суглобу, гематоми, набряку та забою м`яких тканин зліва, які відповідно до висновку судової медичної експертизи №377 від 16.07.2018 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Зазначений вирок суду набрав законної сили і за приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України є преюдиціальним при розгляді цієї конкретної справи.

Відтак, факт скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_1 та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2 є встановленим та не потребує додаткового доказування.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» з 09.06.2018 року по 02.07.2018 року із встановленим діагнозом - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин обличчя зліва, посттравматичний артрит лівого скронево-нижньощелепного суглобу, що документально підтверджується виписним епікризом № 45 із медичної карти (а.с. 18). Зазначені обставини сторони не спростовували у суді першої інстанції і не заперечували в апеляційному суді.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» у період 05.11.2018 року по 19.11.2018 року з основним діагнозом - наслідки закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку в формі астено-вегетативного синдрому. Супутній діагноз - остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузія м/х дисків L2-L3, L3-L4, хронічний люмбалгічний синдром, загострення, що документально підтверджується випискою № 1839 із медичної картки стаціонарного хворого від 19.11.2018 року (а.с. 17).

Апеляційним судом з наданого позивачем розрахунку витрат на лікування від 22.11.2018 року № 33/45-1476 встановлено, що вартість лікування ОСОБА_2 з 09.06.2018 року по 02.07.2018 року (23 ліжко-дня) становить 20 366 грн. 47 коп., що складається з: заробітної плати 14104 грн. 93 коп., нарахування на оплату праці 3069 грн. 12 коп., предмети, матеріали, обладнання та інвентар 465 грн. 35 коп., медикаменти та перев`язувальні матеріали - 633 грн. 13 коп., продукти харчування - 509 грн. 22 коп., оплата послуг 969 грн. 80 коп. оплата комунальних послуг та енергоносіїв 594 грн. 29 коп., витрати на відрядження 3 грн. 09 коп., окремі заходи по реалізації державних (регіональних) програм не віднесених до заходів розвитку 17 грн. 55 коп. (а.с. 13-14).

Вартість лікування ОСОБА_2 з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року (14 ліжко-днів) становить 18513 грн. 72 коп., що складається з: заробітної плати 7031,18 грн., нарахування на оплату праці 1465,24 грн., предмети, матеріали, обладнання та інвентар 615,34 грн., медикаменти та перев`язувальні матеріали - 443,27 грн., продукти харчування - 415,30 грн., оплата послуг - 7730,13 грн., оплата комунальних послуг та енергоносіїв - 795,82, витрати на відрядження 5,71 грн., окремі заходи по реалізації державних (регіональних) програм не віднесених до заходів розвитку - 11,73 грн. (а.с. 15-16).

Зазначені документи є належними і допустимими документальними доказами і підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог та не викликають у колегії суддів жодних сумнівів і на спростування цих документів відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної сособи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, а, виходячи з приписів ч. 2 ст. 1166 ЦК - законодавцем встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди.

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Згідно частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Аналогічні положення містяться у пункті 4 вищезазначеного Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання.

Згідно Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Як встановлено апеляційним судом, потерпіла ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні у період з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року після струсу головного мозку, отриманого внаслідок спричинених їй ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що підтверджується наявним у справі належним і допустимим письмовим доказом, який ніким не спростований та також підтверджує обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення вартості лікування потерпілої за цей період (а.с. 51).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує положення п. 6 Інстукції заповнення форми первинної облікової документації N 027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого", яка затверджена наказом Мвністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 року № 110, де визначено, що у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вказуються повний клінічний діагноз основного захворювання, супутні захворювання та ускладнення, які виникли під час стаціонарного (амбулаторного) лікування.

Відтак, апеляційний суд визнає доведеним, що у період 05.11.2018 року по 19.11.2018 року потерпіла ОСОБА_2 проходила стаціонарний курс лікування за основним діагнозом - наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку в формі астено-вегетативного синдрому, а вказівка супутнього діагнозу у виписці із медичної карти стаціонарного хворого відповідає вимогам вищевказаного п. 6 Інстукції заповнення форми первинної облікової документації N 027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого" та не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення витрат медичної установи на лікування потерпілої за вказаний період.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував зазначені суттєві обставини при ухваленні оскаржуваного рішення, що призвело до помилкового вирішення справи.

З огляду на сукупність обставин та наявних у справі доказів, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки, апеляційний суд приходить до переконання, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати у розмірі 18513,72 грн. на відшкодування вартості стаціонарнеого лікування за період з 05.11.2018 року по 19.11.2018 року потерпілої від злочину ОСОБА_2

Зазначені обставини згідно пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 376 ЦК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Чернігівській області» витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального првопорушення в розмірі 18513,72 грн. та задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської області задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в розмірі 18513,72 грн. за період з 05 листопада 2018 року по 19 листопада 2018 року - скасувати та задовольнити позов у цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області» витрати на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 18513 (вісімнадцять тисяч п`ятсот тринадцять) грн. 72 (сімдесят дві) коп. за період з 05 листопада 2018 року по 19 листопада 2018 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: