Провадження №2/521/3406/19
27 серпня 2019 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю. В.,
за участю секретаря Манюка Д. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Одеської універсальної товарної біржі «Центр» про визнання правочину дійсним, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Одеської універсальної товарної біржі «Центр» про визнання правочину дійсним, в якому просив визнати дійсним правочин, реальним та виконаним укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-1124 від 23 червня 2000 року на квартиру АДРЕСА_1 , між відповідачем ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1
Позов обґрунтований наступними обставинами. 23 червня 2000 року між сторонами на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-1124 на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що правочин обома сторонами повністю виконаний, квартира була звільнена відповідачем. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін стосовно правочину не заявляв. Позивач також зазначає, що використовує квартиру для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно-технічному стані. На час укладання договору в 2000 році сторони не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2000 році, і в зв`язку з відмовами компетентними органами і нотаріусами визнавати на теперішній час правочини дійсними, законними і виконаними, позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.
Позивач у відкрите судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи просив проводити у його відсутність, вказав що проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву не подавав.
Представник Одеської універсальної товарної біржі «Центр» у відкрите судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2000 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажі нерухомого майна № Н-1124 (а.с. 4-5).
Відповідно до вказаного договору, член ОУТБ «Центр» ОСОБА_3 , діючий на підставні довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , продав, а член ОУТБ «Центр» ОСОБА_1 . купив квартиру АДРЕСА_1 .
06 липня 2000 року право власності ОСОБА_1 на вказане майно було зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості під № 3168, стор. 64 кн. 128 доп.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 23 червня 2000 року, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1 було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року.
Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно.
Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Задовольняючи позов, суд виходить також з того, що оспорюваний правочин на момент розгляду справи є дійсним, однак виходячи з того, що інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 мешкає в спірній квартирі, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує її в належному стані, тобто сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, правочин було виконано сторонами.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Враховуючи викладене, із врахувань відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 204, 220, 321 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН, НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 за участю третьої особи: Одеської універсальної товарної біржі «Центр», адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Дворянська, 13 про визнання правочину дійсним - задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-1124 від 23 червня 2000 року на квартиру АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ю.В. Тополева

27.08.19