ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/271/19Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/817/749/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №602/271/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 6 травня 2019 року, ухваленого суддею Радосюком А.В., повний текст рішення складений 13 травня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на лікування дитини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на лікування дитини.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що на її утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує матеріальної допомоги. З листопада 2017 року син знаходиться на обліку в Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні з діагнозом цукровий діабет, 1 тип, субоптимальний глікемічний контроль та являється інвалідом 1 групи. Після виявлення хвороби синові призначена інсулінотерапія і систематичне проходження стаціонарного лікування в Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні, систематична здача аналізів та проходження ультразвукового дослідження, а також сувора дієта. Позивач змушена кілька разів на місяць купувати сенсори для визначення рівня цукру в крові, інсулінові шприци, оплачувати діагностику, повноцінне харчування, що є життєво необхідним при хворобі дитини. Все це потребує значних витрат, які є непосильними для неї, оскільки з членів її сім`ї працює тільки вона та мати, яка сама хворіє та потребує медичної допомоги. Відповідач, що є батьком дитини, ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання та на лікування сина, хоча за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також додаткові витрати на лікування у розмірі 5000 грн. щомісячно - до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 6 травня 2019 року позов ОСОБА_2 (мешканки АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) про стягнення аліментів та додаткових витрат на лікування дитини - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткових витрат у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 в користь держави 768 гривень 40 копійок судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Лановецького районного суду від 6 травня 2019 року в частині стягнення розміру аліментів, та ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 14.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Однак, суд першої інстанції, в порушення вказаних вище положень закону та за відсутності будь-яких доказів про наявність та розмір його заробітку, визначив розмір аліментів, який у двічі перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину.

Як на час постановлення оскаржуваного рішення, так і на час подання апеляційної скарги, він не був та не є працевлаштованим, відсутнє будь-яке нерухоме майно та транспортні засоби, що підтверджується інформаційною довідкою №169045194 від 03.06.2019 року з якої вбачається, що за ОСОБА_1 не зареєстровано будь-якого нерухомого майна, а відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС України за ним також не зареєстровано будь-яких транспортних засобів.

Також, на утриманні апелянта перебуває батько ОСОБА_4 , який відповідно до пенсійного посвідчення є інвалідом другої групи.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоїн про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані втрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова ВСУ від 13.09.2017р. у справі №749/106/17).

Суд першої інстанції зобов`язуючи мене сплачувати додаткові витрати на лікування сина щомісячно, до досягнення ним повноліття, на підставі наданих позивачем доказів, повинен був встановити фактичну наявність таких витрат на лікування та передбачити необхідність їх здійснення у певному розмірі протягом певного часу (в нашому випадку до повноліття сини). Однак, вказаних обставин судом встановлено не було, а позивачем не доведено.

Позивачем до своєї позовної заяви не було додано жодного медичного документу, який би містив призначення лікарем того чи іншого лікарського засобу, на підтвердження придбання якого позивачем додано відповідні товарні чеки. Надані копії накладних та товарних чеків не завірені підписом позивача. У них відсутні відомості про покупця, що позбавляє можливості переконатися хто ж все таки купляв ті чи інші лікарські засоби. Окрім того, більшість найменувань лікарських засобів містяться в окремих товарних чеках та накладних, що свідчить про одноразовість їх придбання.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи товарні чеки та накладні, мною було встановлено, що єдиним лікарським засобом (медичний препаратом чи виробом), який нібито періодично придбавався позивачем є «Сенсор Фрістайл Лібре». Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що у матеріалах справи відсутній будь-який медичний документ про призначення вказаного лікарського засобу (медичного препарату чи виробу). Більше того, згідно відповіді на адвокатський запит мого представника (копія додається) наданої 27.05.2019р. Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, згаданий вище препарат не зареєстрований в Україні та відсутній в Державному реєстрі лікарських засобів України, що ставить під сумнів достовірність наданих позивачем доказів.

Оскільки позивачем не було доведено, а судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було встановлено, призначення конкретних лікарських засобів, періодичність їх придбання (в нашому випадку до повноліття дитини), їх вартість, то вважаю, що рішення в частіші стягнення з мене додаткових витрат на лікування сина у розмірі 4000 грн. щомісячно, не відповідає фактичним обставинам справи. В цій частині позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Окрім того, судом першої інстанції при прийнятті свого рішення не було враховано, що позивач щомісячно одержує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю в розмірі 1860 грн. 90 коп., про що свідчить відповідь на адвокатський запит (копія додається) мого представника від 21.05.2019р. №1438 надана Управлінням соціального захисту населення Лановецької РДА.

Він, як батько, готовий відшкодовувати позивачу частину витрат пов`язаних із лікуванням їхньої спільної дитини. Однак, такі витрати повинні бути документально підтвердженні, а лікарські засоби, що купляє позивач, повинні бути призначенні лікарем.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що з листопада 2017 року їх син знаходиться на обліку в Тернопільській обласній дитячі клінічній лікарні з діагнозом цукровий діабет, 1 тип, субоптимальний глікемічний контроль та є інвалідом 1 групи. На сьогоднішній день є важливим сприяти міцному імунітету суну, уникати інфекційних захворювань, харчуватися збалансовано і правильно, вживати більше продуктів харчування, які активізують процеси обміну речовин. На дані заходи потрібні додаткові кошти. Також дуже важливо допомагати синові "акліматизуватися" психологічно. Підтримувати його адже при діабеті, як і при інших хронічних захворюваннях, спостерігаються часті психічні та поведінкові розлади у дітей.

Щодо твердження апелянта про те, що препарат Сенсор FreeSteleLibre не зареєстрований в Україні та відсутній в Державному реєстрі лікарських засобів України, що ставить під сумнів достовірність наданих позивачем доказів, то тут можна зазначити наступне. Препарат Сенсор FreeSteleLibre новий варіант проведення вимірювань при захворюванні цукровим діабетом, оскільки раніше рівень цукру визначався за допомогою спеціальних індикаторів для крові і це доставляє незручності, тому що необхідний постійний контроль рівня цукру.

Сенсор FreeSteleLibre дуже зручний у використанні, так як можна неінвазивно визначити не тільки рівень цукру, а й наявність кетонів. Зручність датчика полягає в його невеликому розмірі, а це означає, що його легко і непомітно можна носити під одягом. При цьому змінюється він раз на два тижні, і спокійно витримує будь-який контакт з водою. І звичайно, особливий плюс - це відсутність калібрування і пальцевого проколу. А враховуючи, що пацієнтом є дитина, тому даний препарат є зручним у використані.

Щодо твердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває батько ОСОБА_4 , який є пенсіонером та інвалідом 2 групи, то як вбачається із відповідей Лановецької міської ради та Борсуківської сільської ради ОСОБА_1 разом з батьком не проживає, отже можна зробити висновок, що і на утриманні у відповідача батько не перебуває.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 03 липня 2013 року Передмірською сільською радою Лановецького району Тернопільської області (а.с.10).

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2019 року шлюб, зареєстрований 11 серпня 2012 року Виконавчим комітетом Борсуківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області, актовий запис №03, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 відновлено дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 " (а.с.9).

ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 18.02.2019 року № 58, виданою Борсуківською сільською радою Лановецького району Тернопільської області (а.с.11).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 не працює.

Статтею 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

В силу вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Суд першої інстанції не зауважив, що розмір аліментів 4000 грн, згідно з вимогами ч.2 ст.182 СК України, перебільшує розмір прожиткового мінімуму для дитини сторін у 2019 році й необґрунтовано її стягнув з відповідача, достатність заробітку (доходу) якого для сплати аліментів у визначеному розмірі доказами по справі не підтверджена.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.

Що ж стосується додаткових витрат на утримання дитини.

Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє на цукровий діабет І тип, субоптимальний глікемічний контроль, що підтверджується копією довідки Лановецької комунальної центральної районної лікарні №88 від 11.03.2019 року ( а.с.16), копією виписки №756 із медичної карти стаціонарного хворого відділення дитячої ендокринології стаціонару національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» (а.с.20-21), копіями витягів з медичних карток №13315, №5923, №43 (а.с.22-27). Дитині призначено постійне лікування та періодичний контрольний огляд спеціаліста.

Наведені обставини суд розцінив як такі, що свідчать про необхідність постійних додаткових витрат позивача на утримання дитини, половину яких зобов`язаний покривати відповідач як батько дитини.

До матеріалів справи позивачкою було подано накладні від 28 січня 2019 року та від 09 лютого 2019 року на придбання телячого м`яса на суму 245 грн. та 1041 грн. відповідно (а.с.28); квитанції з аптеки на суму 682,20 грн. (а.с.29); товарні чеки на купівлю медичних препаратів: №137 від 12 жовтня 2018 року на суму 4800 грн, №238 від 6 липня 2018 року на суму 2180, №218 від 3 липня 2018 року на суму 2254 грн, №412 від 9 серпня 2018 року на суму 8800 грн., від 30 січня 2019 року без номеру чеку на суму 4700 грн., №3 від 2 січня 2019 року на суму 4800 грн., №378 від 31 жовтня 2018 року на суму 9400 грн., від 3 січня 2019 року без номеру чека на суму 4800 грн.; розрахунком на здачу аналізів із зазначенням ім`я дитини сторін від 21.05.2018 року на суму 710 грн. та від 29.12.2018 року на суму 1070 грн.; квитанцію про проходження ОСОБА_3 . УЗД органів черевної порожнини на суму 325 грн. (а.с.29). Загальна сума понесених витрат становить 46806,40 грн.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно копії довідки про доходи №91, виданої відділом ООЗКТМС Борсуківської сільської ради 25 лютого 2019 року, ОСОБА_2 працює асистентом вчителя , її заробітна плата за серпень 2018 року- січень 2019 року складає 22368 грн. 74 коп. (а.с.17).

Як вбачається із довідки про склад сім`ї ОСОБА_2 №58 від 18.02.2019 року, виданої Борсуківською сільською радою Лановецького району Тернопільської області за адресою: АДРЕСА_1 входять ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - баба, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - батько, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - мати.

Згідно копії довідки №517, виданої товариством з додатковою відповідальності «Рожищенський сир завод» 19 лютого 2019 року, ОСОБА_9 працювала в даному товаристві за цивільно - правовим договором і дохід за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року склав 832 грн. 21 коп. (а.с.18).

Заперечуючи проти цих вимог, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що позивачем не представлено належних доказів, які б свідчили про необхідність такого лікування. У скарзі відповідач посилався на те, що представлені суду першої інстанції докази не надані в оригіналі та не завірені належним чином.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що дитина - інвалід хворіє та періодично потребує медичної допомоги, з використанням медичних препаратів, профілактичних та оздоровчих процедур. Вказані висновки ґрунтуються на медичних документах відносно хворої дитини, з відображенням періодичності, динаміки лікування її хвороби, рекомендацій лікарів та висновків лікарських комісій, що досліджені судом.

Доводи апеляційної скарги про відсутність відповідних медичних висновків щодо необхідності несення додаткових витрат на дитину, апеляційний суд відхиляє, як такі, що суперечать наявним у справі письмовим доказам.

Також, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що у випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Як вбачається із поданої відповіді на адвокатський запит №1438 від 21.05.2019 року наданої Управлінням соціального захисту населення Лановецької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 . згідно поданої заяви від 28.11.2017 року перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення як одержувач державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, згідно Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.11.2017 року по 20.06.2031 рік і розмір державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю складає 1860,90 грн (а.с.84).

Враховуючи, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина у розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття, а також те, що в матеріалах справи відсутні відомості про його працевлаштування і чи має відповідач можливість сплачувати аліменти та додаткові витрати у такому розмірі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції щодо стягнення розміру аліментів та додаткових витрат змінити, зменшивши стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4000 грн до 2500 грн.

Посилання апелянта на те, що він ніде не працює а також, що у нього на утриманні перебуває батько ОСОБА_4 , який є інвалідом другої групи, не заслуговують на увагу, оскільки це не мішає йому працевлаштуватись та отримувати дохід.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, поклавши їх на відповідача у розмірі сплаченого ним судового збору в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 6 травня 2019 року змінити, зменшивши стягнення аліментів із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із 4000 грн. до 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 14 березня 2019 року і до досягнення повноліття.

Зменшити стягнення додаткових витрат із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із 4000 грн. до 2500 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення повноліття.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак