ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 639/686/19-ц

провадження № 22ц/818/4000/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Кіся П.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року в складі судді Єрмоленко В.Б.

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 квітня 2009 року ОСОБА_1 тримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 13 січня 2019 року має заборгованість перед банком в розмірі 23 380,54 грн., яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 14 708,78 грн., заборгованості за пенею - 7082,21 грн.; а також із штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1089,55 грн. - штраф (процентна складова).

Зазначив, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 квітня 2009 року у розмірі 23 380,54 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, умови якого мають виконуватись; що відповідач укладення кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не довела відсутність заборгованості та виконання договору належним чином, не заявляла зустрічних позовних вимог; що користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки банком не надано належних доказів наявності заборгованості за тілом кредиту, а також розрахунок заборгованості проведений неналежним чином.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 травня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

Згідно вказаної заяви ОСОБА_1 висловила бажання отримати кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 500,00 грн. та базовою відсотковою ставкою 1,9% (а. с. 14).

З довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що для повернення коштів передбачено щомісячний платіж, а саме 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості), а також базову відсоткову ставку на місяць у розмірі 2,5% (а. с. 15).

Пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

У відповідності до пункту 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно чинних тарифів.

Пунктом 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, у якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що термін внесення мінімального обов`язкового платежу по кредиту, а також овердрафту - до 1 числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, передбачені тарифом, частину заборгованості за тілом кредиту, штраф згідно цих Умов. Термін повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту, термін погашення відсотків по овердрафту - щомісячно за попередній місяць до 1 числа. У разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) терміном повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; термін повернення овердрафту у повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; термін погашення процентів за овердрафтом - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа. Термін погашення штрафів та пені за кредитом - з дня нарахування.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг на боргові зобов`язання за кредитом та овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено пунктом 2.1.1.12.13.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно пункту 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг на суму від 100,00 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених Тарифів, що діють на дату нарахування.

Разом з тим, за змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови і Правила надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Банком не надано належних доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомлений з Умовами та Тарифами банку (подані банком документи не скріплені особистим підписом відповідача), відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що свідчить про відсутність домовленості сторін по сплаті вказаних платежів.

Відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2019 року (справа № 367/1271/16-ц, провадження № 61-29069 св18); від 25 липня 2019 року (справа № 176/2396/17, провадження № 61-11058 св19); від 17 липня 2019 року (справа № 523/9762/16-ц, провадження № 61-29233 св 18).

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який є в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Виходячи з викладеного, слід дійти висновку, що позовні вимоги банку щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені та штрафів є безпідставними.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог та неналежності розрахунку банку як доказу наявності та розміру заборгованості відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 січня 2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 759/19101/15-ц, провадження № 61-17061св18).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором станом на 31 травня 2015 року він містить дані про залишок поточної та простроченої заборгованості за наданим кредитом, процентами, нараховані та сплачені суми окремо за тілом кредиту, процентами.

З розрахунку станом на 01 червня 2015 року вбачається, що показники окремо по кожній складовій заборгованості відсутні (заборгованість за тілом кредиту, процентами тощо).

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 31 травня 2015 року складала 9983,30 грн., за процентами 286,67 грн. Станом на 01 червня 2015 року заборгованість склала 10 269,97 грн., оскільки заборгованість за кредитом та процентами перенесена у розрахунок від 01 червня 2015 року загальною сумою.

Таким чином, у графу «включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів, пені» віднесена вся заборгованість, у тому числі, за процентами, отже в подальшому проценти нараховуються не тільки на заборгованість, а і на проценти та неустойку.

Таке нарахування суперечить як вимогам закону (нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами - стаття 536 ЦК України, одержання процентів від суми позики - стаття 1048 ЦК України), так і пункту 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг, що передбачає сплату відсотків за користування кредитом, а не нарахування відсотків на відсотки та пеню.

Разом з тим, сума коштів, внесених на погашення заборгованості, не розподілена на тіло кредиту, проценти та заборгованість за пенею.

Також, розрахунок, зазначений в таблиці, не відповідає підсумкової сумі по нарахованим відсоткам, пені, штрафам.

Відомостей щодо строку дії картки матеріали справи взагалі не містять, та до суду апеляційної інстанції їх також не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити, чи нараховувались відсотки за кредитом в межах строку кредитування, чи поза межами такого строку.

Крім того, згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору ОСОБА_1 отримала платіжну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 %.

Проте, із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що розмір процентної ставки неодноразово змінювався і становив 2,5%, 2,9% та 3,6%.

При цьому, банком не підтверджено належними та допустимими доказами, що він надсилав повідомлення позичальнику про збільшення відсоткової ставки з дотриманням процедури направлення такого сповіщення.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що інформація про суму заборгованості за тілом кредиту у матеріалах справи відсутня, що свідчить про її погашення.

З позовної заяви, а також розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 14 708,78 грн., пенею в розмірі 7082,21 грн, а також нараховано штрафи на суму 1589,55 грн.

Однак, надані розрахунки не містять відомостей щодо заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, основна сума боргу сплачується в останню чергу після погашення процентів і неустойки.

Згідно пункту 2.1.1.4.10 Умов та Правил надання банківських послуг кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитом, при реалізації банком права на стягнення неустойки, насамперед, направляються в першу чергу, для погашення штрафів згідно розділів 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.8.1 і 2.1.116.1 цих Умов, далі - комісій, пені згідно розділу 2.1.1.12.6.1 цих Умов, відсотків по овердрафту, тіла овердрафту, штрафів згідно розділів 2.1.1.12.6.2 і 2.1.1.12.7.4 цих Умов, простроченого тіла кредиту, відсотків по сплаті кредиту, тіла кредиту до оплати, частина суми (в тому числі, суми, наданої позичальником понад суми щомісячного платежу) спрямовується на погашення заборгованості за кредитом.

Отже, законом та пунктом 2.1.1.4.10 Умов та Правил надання банківських послуг визначено порядок погашення кредитної заборгованості, а саме: в першу чергу погашаються проценти та неустойка, а вже потім тіло кредиту.

Банк не довів належними та допустимими доказами обставин щодо досягнення сторонами кредитного договору згоди щодо іншого порядку погашення кредиту.

До того ж, підписана позичальником анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг умов щодо іншого порядку погашення кредиту також не містить.

Таким чином, банк не скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитом, як це передбачено умовами кредитного договору, оскільки не визначив заборгованості за тілом кредиту, і в той же час просив стягнути відсотки за користування кредитом та неустойку без зазначення суми тіла кредиту, з урахуванням якої проведені вказані банком нарахування.

Однак, за умов відсутності заборгованості за тілом кредиту не вбачається підстав для нарахування та стягнення процентів та штрафних санкцій.

Матеріали справи також свідчать про те, що банком до суду першої інстанції не надано доказів, що підтверджують факт видачі і строк дії картки, термін закінчення її дії, що є істотними умовами договору, доказів наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у позовній заяві.

Як вбачається з заяви-анкети позичальника ОСОБА_1 , вона підписана 15 травня 2009 року, однак у позовній заяві банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2009 року. При цьому, доказів укладення договору з ОСОБА_1 27 квітня 2009 року матеріали справи не містять.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Матеріали справи свідчать про те, що банком до суду першої інстанції не надано виписки по рахунку відповідача, яка мала б підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, розмір грошових коштів, отриманих позичальником.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо строку дії картки, її перевипуску за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , розрахунок суми заборгованості, на яку нараховуються відсотки, інформацію щодо сплаченої відповідачем суми окремо та сум погашення тіла кредиту (а. с. 43).

Однак, витребувану інформацію банком до суду не надано.

Разом з апеляційною скаргою банком надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 27 квітня 2009 року по 03 липня 2019 року, з якої вбачається, що вона користувалась кредитними картками, а також періодично здійснювала погашення заборгованості.

Проте, відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно частин 2, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У даному разі позивачем не наведено підстав неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, отже, апеляційний суд позбавлений можливості оцінювати такий доказ.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги банку щодо того, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, умови якого мають виконуватись, не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомлений з Умовами та Тарифами банку (подані банком документи не скріплені особистим підписом відповідача), відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що свідчить про відсутність домовленості сторін по сплаті вказаних платежів.

Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не спростовано наведений розрахунок та не заперечувалось отримання кредитних коштів, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи свідчать про те, що відповідач не отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, які повернуті на адресу суду першої інстанції без вручення, отже, була позбавлена можливості надати будь-які заперечення щодо заявлених до неї вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь

Повний текст постанови складено 04 вересня 2019 року.