ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-1981/2006 Головуючий суддя І інстанції Дегтярчук М.А.
Провадження № 22-ц/818/4525/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із відносин спадкування за законом
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

19 серпня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Яцини В.Б., перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Комунальне підприємство «Архітектурне бюро міста Лозова», Лозівське бюро технічної інвентаризації, про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів, визнання права власності на частину житлового будинку та самовільно добудовані споруди в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2006 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Комунальне підприємство «Архітектурне бюро міста Лозова», Лозівське бюро технічної інвентаризації, про встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів, визнання права власності на частину житлового будинку та самовільно добудовані споруди в порядку спадкування за законом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції 23.09.2016 ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за його скаргою.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року апеляційна скарга була задоволена, а рішення районного суду скасоване та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказані судові рішення суду апеляційної інстанції були скасовані Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року, а справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (а.с. 151-156).

Касаційний суд виходив з того, що відкриваючи апеляційне провадження у справі, апеляційний суд в ухвалі від 27 жовтня 2016 року вказав, що наведені у скарзі причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а саме отримання апелянтом копії цього рішення суду лише у вересні 2016 року, є поважними.

При цьому апеляційний суд не врахував, що зі змісту рішення суду першої інстанції та протоколу судового засідання від 04 жовтня 2006 року вбачається, що ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції та визнав позов ОСОБА_2 у повному обсязі.

Також ОСОБА_1 не надав суду апеляційної інстанції жодного логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало йому цікавитись розглядом справи, у якій вирішуються його майнові права.

Разом з тим, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, касаційний суд дійшов висновку, що апеляційний суд у порушення вказаних вимог поновив пропущений строк на апеляційне оскарження зі спливом значного періоду часу (більше ніж 9 років 11 місяців) без наведення відповідних підстав, чим порушив принцип правової визначеності (res judicata).

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини в контексті перевірки дотримання національними судами передбаченого у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на доступ до суду неодноразово зазначав, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення від 16.02.2017, справа «Каракуця проти України», заява № 18986/06). ЄСПЛ у п. 45 названого рішення зазначив, що правила, що регулюють умови прийнятності апеляційних скарг, покликані забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, і що зацікавлені повинні очікувати ці правила, які слід застосовувати (див. серед інших рішення у справі Мікулова проти Словаччини, № 64001/00, § 52, 6 грудня 2005 р.).

У п. 44 рішення від 03.102017 по справі «Віктор Назаренко проти України» (заява № 18656/13) ЄСПЛ при дослідженні питання щодо дотримання гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права заявника на доступ до апеляційного суду нагадав, що Договірні Сторони мають виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 (див., наприклад, рішення у справі «Фретте проти Франції» (Frette v. France), заява № 36515/97, пункт 49, ЄСПЛ 2002-I). Дійсно обов`язок заявника також полягав у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Teuschler v. Germany), заява № 47636/99, від 04 жовтня 2001 року; рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвалу щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року; та рішення у справі «Мускат проти Мальти» (Muscat v. Malta), заява № 24197/10, пункт 44, від 17 липня 2012 року).

З огляду на те, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги, заявники не вживали жодних дій, щоб виступити проти примусового виконання рішення суду, яке набрало чинності або зупинили його, тобто заявники не проявляли особливу процесуальну зацікавленість під час свого розгляду справи, ЄСПЛ дійшов висновку, що відхилення на підставі чинного законодавства заяви заявників про надання дозволу на апеляційне оскарження в касаційному порядку, поданої майже через два роки після набрання апеляційним рішенням законної сили, Верховний Суд не діяв самовільно. Що не обмежувало право заявників на доступ до суду способом, несумісним зі статтею 6 Конвенції (п.п. 57-61 вказаного рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції Кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення та подання апеляційної скарги) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Пунктом 9 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі ст. 354 ЦПК України в редакції від 15.12.2017, яка є чинною на цей час:

1. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

2. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

3. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 358 ЦПК України:

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Оскаржуване рішенням ухвалено судом 04.10.2006.

Апеляційна скарга подана 23.09.2016, тобто, з пропуском законодавчо визначеного десятиденного строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на обґрунтування поважних причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження зазначив, що не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, хоча оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України в чинній редакції апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (ч. 3 ст. 297 ЦПК України у редакції, що була чинною на час подання апеляційної скарги).

Наведені ОСОБА_1 в якості поважних підстави пропуску строку на апеляційне оскарження спростовуються матеріалами справи.

У даній цивільній справі згідно з протоколом попереднього судового засідання Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2006 року відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову не заперечував (а. с. 31).

З протоколу судового засідання від 04.10.2006 (а. с. 33-35) вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім у вказаному засіданні, його особа встановлювалась, йому роз`яснювались процесуальні права, він надавав пояснення та виступав у судових дебатах. Таким чином, ОСОБА_1 був вчасно поінформований про розгляд цієї справи в суді першої інстанції та про зміст оскаржуваного рішення.

При цьому із заявою про отримання копії рішення суду першої інстанції від 04.10.2006 року він звернувся до суду першої інстанції більше ніж через дев`ять років, 05.09.2016, отримав копію оскарженого рішення суду 13.09.2016 та ознайомився із матеріалами справи, заяв про свою незгоду зі змістом вказаних протоколів судового засідання не подавав (а. с. 38).

Згідно ч. 2 ст. 222 ЦПК України в редакції на день ухвалення оскаржуваного рішення, копії судового рішення видаються особам, які брали участь у справі, на їхню вимогу не пізніше п`яти днів з дня проголошення рішення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 тривалий час, більше дев`яти років, не цікавився змістом оскарженого рішення, що набрало чинності, за позовом, який визнав при розгляді справи по суті, зазначені у заяві причини пропуску процесуального строку на оскарження рішення суду не є поважними.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху для звернення до Харківського апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на підтвердження цього.

Для вчинення вказаних дій апелянту слід надати строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Питання відповідності апеляційної скарги вимогам ст. 356 ЦПК України (ст. 295 ЦПК України у редакції, що була чинною на час подання апеляційної скарги) підлягає розгляду після вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст.357 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначених ним підстав.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, - для звернення до Харківського апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на підтвердження цього, Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.Б. Яцина.