Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 344/10715/16-ц

провадження № 61-20110св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в складі судді Хоростіля Р. В. від 11 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів: Беркій О. Ю., Мелінишин Г. П., Василишин Л. В., від 08 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 липня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1, відповідно до умов останній отримав кредитні кошти в розмірі 46 600 грн для придбання автотранспортного засобу, зі строком повернення до 10 серпня 2013 року та зі сплатою відсотків у розмірі 14,5 % річних.

18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є дружина - ОСОБА_1 , яка 08 листопада 2012 року подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом.

Посилаючись на те, що спадкоємець позичальника ОСОБА_1 відмовляється добровільно погасити заборгованість за кредитом, яка на момент його смерті складала 13 724,13 грн, позивач просив стягнути з неї указану заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що жодних даних про те, що ОСОБА_1 одержала майно у спадщину після смерті чоловіка (позичальника за кредитним договором), судом не здобуто. Не встановлено також вартості майна спадкодавця та повного кола спадкоємців, які відповідали б за його зобов`язаннями у межах вартості спадкового майна, у разі одержання такого у спадщину.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 жовтня 2016 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким в позові ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність доказів одержання ОСОБА_1 майна у спадщину після смерті чоловіка та не встановлення повного кола спадкоємців є невірним. Позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_2 05 жовтня 2012 року і 16 листопада 2012 року позивач звернувся до нотаріальної контори з вимогами-претензіями щодо погашення суми заборгованості у розмірі 14 532,47 грн спадкоємцями померлого ОСОБА_2 , у зв`язку із чим кредитором було дотримано норми статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Однак, при зверненні до суду із даним позовом у серпні 2016 року банк пропустив визначений законом строк позовної давності, про застосування якого відповідачем подано заяву, що є підставою для відмови у позові у даній справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про відмову у позові. Лист нотаріальної контори про наявність спадкоємців після смерті позичальника банк отримав не у грудні 2012 року, а у листопаді 2015 року, що не було враховано апеляційним судом. Вимога про повернення заборгованості спадкодавця надіслано спадкоємцю у березні 2016 року. Скаржник указує на те, що ним не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Крім того, скаржник указав, що у суді першої інстанції представником відповідача було подано клопотання про залишення без розгляду його заяви про застосування у справі законодавства щодо позовної давності.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 30 липня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1, за яким останній отримав кредит у розмірі 46 600 грн на строк користування кредитом до 10 серпня 2013 року, зі сплатою відсотків у розмірі 14,5 % річних для придбання автотранспортного засобу.

18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Також встановлено, що 16 листопада 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» направило до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємця про погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 14 532,47 грн.

17 грудня 2012 року Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора направила на адресу ПАТ «Альфа-Банк» повідомлення про те, що за заявою спадкоємця ОСОБА_1 08 листопада 2012 року заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 .

Згідно з листом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 17 грудня 2012 року, адресованому ОСОБА_1 , нотаріальна контора повідомила спадкоємця про заяву-претензію кредитора спадкодавця про погашення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2008 року.

Представник відповідача просив застосувати у даній справі наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки право на задоволення своїх вимог спадкоємцями боржника у банку виникло у грудні 2012 року, а за захистом свого права, порушеного спадкоємцем боржника внаслідок невиконання відповідних вимог кредитора, банк звернувся у серпні 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Частиною четвертою зазначеної норми закону передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців є преклюзивними, їх сплив має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права).

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Судом апеляційної інстанції вірно установлено, що про смерть боржника кредитору стало відомо 05 жовтня 2012 року і 16 листопада 2012 року останній звернувся до нотаріальної контори з вимогами-претензіями щодо погашення спірної заборгованості спадкоємцями померлого, тобто кредитором було дотримано норми статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

Разом з тим, апеляційним судом установлено, що з моменту звернення кредитора до спадкоємців боржника 16 листопада 2012 року у останнього виникло право на задоволення спадкоємцями вимог банку щодо погашення заборгованості спадкодавця.

Однак, із позовом у даній справі про виконання указаного вище обов`язку в судовому порядку позивач звернувся до спадкоємця померлого у серпні 2016 року .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що право на задоволення своїх вимог спадкоємцями боржника у банку виникло у грудні 2012 року, а за захистом свого права, порушеного спадкоємцем боржника в наслідок невиконання відповідних вимог кредитора, банк звернувся у серпні 2016 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності у даній справі.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності, зокрема, рішення апеляційного суду спростовуються матеріалами справи, змістом листів-вимог банку, надісланих нотаріальній конторі та спадкоємцям померлого, та обґрунтованими висновками апеляційного суду.

Вимога кредитора від 22 березня 2016 року, надіслана спадкоємцю боржника, яка досліджена судом апеляційної інстанції, містить посилання на отримання банком повідомлення нотаріальної контори від 17 грудня 2012 року з інформацією про спадкоємця боржника, що спростовує доводи касаційної скарги про відсутність у кредитора інформації про осіб, які прийняли спадщину та мають обов`язок погашення спірної заборгованості в порядку статті 1281 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про подання представником відповідача у суді першої інстанції клопотання про залишення без розгляду його заяви про застосування у справі законодавства щодо позовної давності не підтверджено дослідженими судом апеляційної інстанції матеріалами справи в їх сукупності, оскільки подання відповідного клопотання та його вирішення районним судом не відображено у журналах судових засідань суду першої інстанції, до яких позивач зауважень не подавав.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із ухваленими у справі судовими рішеннями, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, та не містять підстав для скасування рішення апеляційного суду.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик