Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/13037/17-ц

провадження № 61-35600св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерна компанія «Київводоканал»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року у складі судді Підпалого В. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерна компанія «Київводоканал», про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПАТ АК «Київводоканал»), про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю.

Позовна заява мотивована тим, що в 1954 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 збудовано будинок АДРЕСА_1 , який перебував у їх спільній частковій власності. В подальшому право спільної часткової власності на жилий будинок загальною площею 138,7 кв. м та земельну ділянку, загальною площею 0,05666 га, набули ОСОБА_5 та відповідач, на підставі свідоцтв про право власності на частини житлового будинку від 08 червня 2005 року та державних актів на частини земельної ділянки від 03 липня 2006 року.

26 грудня 2013 року ОСОБА_5 продала належну їй 42/100 частину будинку та земельної ділянки позивачу. Відповідач, як власник інших 58/100 майна, надав свою згоду на таке відчуження. Договір про порядок володіння та користування спільним майном, як між колишніми, так і між теперішніми співвласниками, відсутній. В 2015 році позивач звернувся до ПАТ АК «Київодоканал» для переоформлення на себе, як на власника, договору на водокористування та водовідведення. Третя особа повідомила, що для укладення такого договору потрібна письмова згода співвласника, а саме відповідача, оскільки труби водопостачання спільного будинку прокладені через ту частину будинку, яку фактично використовує відповідач. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати таку згоду, проте останній відмовив у наданні згоди, натомість попередив, що відключить водопостачання, оскільки вважає, що користування ним є незаконним, система водопостачання та водовідведення є його приватною власністю, наполягав на тому, щоб позивач облаштував окреме водопостачання та водовідведення. Відповідач неодноразово перекривав водопостачання до частини будинку позивача. При цьому позивач користується будинком разом із своєю сім`єю, до складу якої входять троє малолітніх дітей.

Вважає, що такі протиправні дії та постійні погрози відключити воду та каналізацію перешкоджають позивачу користуватися власністю, завдають шкоду його родині, тому він вимушений робити запаси води на той випадок, коли відповідач у черговий раз самовільно вимкне воду, звертатися за захистом прав до різних органів влади, нести витрати на правову допомогу. Оскільки спірне майно було створено як спільна часткова власність та залишається таким і по сьогоднішній день, існуюча мережа водопостачання та водовідведення обслуговує повністю весь будинок, водопровідний колодязь спільно використовувався та утримувався всіма попередніми співвласниками. Колишня співвласниця частки ОСОБА_5 мала оформлений на своє ім`я договір водопостачання, безперешкодно користувалася всіма комунальними мережами. Зміна співвласника не може бути підставою для зміни умов користування майном, що є у спільній частковій власності. Відповідач своїми діями створює перешкоди позивачу в користуванні спільними комунікаціями, укладенні договору водопостачання та водовідведення, періодично відключає позивача від мережі водокористування.

Таким чином, просив зобов`язати ОСОБА_2 надати доступ позивачу до межі розподілу між співвласниками елементів водопостачання та водовідведення, для здійснення необхідного обслуговування та утримання трубопроводу водопостачання, не чинити перешкоди при укладенні позивачем договору на постачання питної води та приймання стічних вод із взяттям на абонентський облік засобів обліку води, заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії по припиненню чи обмеженню водопостачання та водовідведення частини житлового будинку, яким користується позивач як співвласник, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 7 500,00 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що доводи позивача про те, що відповідач чинить перешкоди в укладенні позивачем з третьою особою договору постачання води та приймання стічних вод, є безпідставними й не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки ПАТ АК «Київводоканал» повідомив відповідача ОСОБА_2 , що у позивача відсутні відповідні дозволи, комунікації та технічні умови, що унеможливлює укладання з ним договору водопостачання та водовідведення.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Короткий зміст заперечень (відзиву) на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у грудні 2017 року до ВССУ, ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції, а касаційну скаргу позивача без задоволення, посилаючись на безпідставність її вимог.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 липня 2018 року справу № 757/13037/17-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, щов 1954 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 збудовано будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням народного суду 2-ї дільниці Печерського району м. Києва від 28 січня 1960 року визнано право власності за ОСОБА_3 на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на ОСОБА_4 Виділено в конкретне користування ОСОБА_3 1-й поверх будинку, який має дві кімнати, площею 44,5 кв. м, коридор розміром 6 кв. м та 6 кв. м і Ѕ частини веранди, Ѕ частини горища, перший поверх сараю (Ѕ частини) та 170 кв. м земельної ділянки.

Джерелом водопостачання на момент винесення рішення суду була вулична колонка, а каналізацією - вигрібна яма (2 окремі дерев`яні вбиральні). Каналізація в будинку збудована у 1986 році для потреб квартири НОМЕР_1 та введена в експлуатацію відповідно до технічної документації за проектом на ім`я ОСОБА_4

Згодом право спільної часткової власності на жилий будинок загальною площею 138,7 кв. м. та земельну ділянку загальною площею 0,05666 га набули ОСОБА_5 та відповідач, на підставі свідоцтв про право власності на частини житлового будинку від 08 червня 2005 року і державних актів на частини земельної ділянки від 03 липня 2006 року.

26 грудня 2013 року ОСОБА_5 продала належні їй 42/100 частини будинку та земельної ділянки позивачу ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_2 , як власник інших 58/100 частини майна, надав свою згоду на таке відчуження.

Договір про порядок володіння та користування спільним майном, як між колишніми, так і між теперішніми співвласниками, відсутній.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 319 ЦК Українивласник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі

Згідно із частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками житлового будинку, який має два окремі житлові приміщення, з окремими входами, окремими підвалами, самостійним газо- та електропостачанням. Спірна каналізація була збудована та введена в експлуатацію відповідно до технічної документації у 1986 році. Комунікації (водопровід та каналізація) проходять по земельній ділянці, що належить відповідачу, вхід комунікацій в будинок, в тому числі і в частину будинку позивача, здійснено через належну відповідачеві на праві власності частину будинку.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність водопостачання та водовідведення у спільній власності сторін.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно з робочим проектом та технічною документацією щодо водопостачання квартири АДРЕСА_3 на вводі водопроводу в приміщенні підвалу, що належить відповідачу, передбачено (по ходу води) загальний водомірний вузол. Згідно ТУ 10814 ПАТ «Київводоканал» тиск в місці підключення може бути під тиском води від 3,5 до 6,5 атм (6,5 кгс/кв.см). Зазначено, що відгалуження до квартири АДРЕСА_4 , в якій проживає сім`я позивача, підлягає демонтажу, у зв`язку з відсутністю законних проектних рішень. Дана обставина також підтверджується і проектною схемою В-1 та існуючою схемою В-1 водопостачання НОМЕР_1 за вказаною адресою.

02 листопада 2015 року під час обстеження вказаного будинку представником ПАТ АК «Київводоканал» виявлено, що водопостачання до належної позивачу частини будинку здійснюється через внутрішньо-будинкові мережі квартири АДРЕСА_3 .

Листом ПАТ «Київводоканал» від 24 червня 1016 року ОСОБА_1 повідомлено, що для укладення договору потрібна згода власника квартири НОМЕР_1 , в іншому випадку заявнику запропоновано для підключення приватних житлових будинків до міських водопровідних та каналізаційних мереж отримати умови ПАТ АК «Київводоканал» на постачання, розробити, погодити в установленому порядку проектну та технічну документацію та побудувати мережі відповідно до технічних умов і проектного рішення.

Відповідач самостійно звертався до позивача та третьої особи для вирішення питання підключення позивача до водопостачання та водовідведення з обов`язковим виконанням позивачем норм діючого законодавства.

В свою чергу ПАТ АК «Київводоканал» повідомив ОСОБА_2 , що у позивача відсутні відповідні дозволи, комунікації та технічні умови, що унеможливлює укладення з ним договору водопостачання та водовідведення.

Позивач бажає користуватися існуючою системою водопостачання та каналізації, мотивуючи зазначене тим, що він брав участь у будівництві каналізації та системи водопостачання, однак вказані доводи ним не підтверджені належними та допустити доказами.

Крім того, підключення до діючої системи водопостачання та каналізації ще однієї квартири не передбачено технічними умовами, відсутня потужність та таке підключення, що буде порушувати п.13.2 ДБН В.2.5.-64.2012, де міститься пряма заборона встановлення лічильників після перетину двох внутрішніх стін. Тобто згідно плану будівлі та підведеного водопроводу встановлення таких лічильників без порушення вказаної норми неможливе.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано того, що будинок та земельна ділянка перебувають у спільній частковій власності сторін, договір щодо порядку володіння та користування цим майном між сторонами не укладалися. Позивач зазначає, що суди не звернули уваги на те, що ввід спільного водопроводу в будинок облаштований через частину будинку відповідача не є доказом того, що цей ввід знаходиться у власності відповідача.

Суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів того, що підключення ще однієї квартири до існуючої системи водопостачання та каналізації є технічно можливим та не буде порушувати права відповідача. Крім того, установлено, що наявний водопровід та каналізація є особистою власністю відповідача, а межі розподілу між власниками елементів відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року у складі та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов