РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/8188/18

Провадження № 22-ц/4815/1037/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна",

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

за участю представника відповідачів - адвоката Кітовського В.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Харечка С.П. від 24 травня 2019 року, проголошене в 8 год. 31 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення -31.05.2019 року,

в с т а н о в и в:

3 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 24.05.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний Договір № ML-600/091 ОАО/2005, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 100 000 доларів США. В цей же день між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №CR-600/137 ОАО/2005, за яким остання зобов`язалась відповідати солідарно із позичальником за виконання зобов`язань за кредитним договором. В період з 2010 року по 2013 рік між кредитодавцем і позичальником, кредитодавцем та поручителем були укладені додаткові угоди, згідно умов яких змінювались відсоткові ставки та дати остаточного повернення кредиту.

Правонаступником ПАТ «ОТП Банк» є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 24 грудня 2010 р.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 21.02.2018 р. утворилась заборгованість, яка складається із тіла кредиту в сумі 22 110,04дол.США., що по курсу НБУ становить 598582,9грн. та пені у сумі 629 134,09грн.

22.02.2018 року ОСОБА_2 була направлена вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № CR-600/137 ОАО/2005 від 24.05.2005 р., однак вона у зазначений строк не виконана.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник, як і поручитель, належним чином не виконували зобов`язання за кредитним договором і договором поруки, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Проте, звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса від 22 грудня 2009 року для задоволення вимог про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому вимоги про стягнення заборгованості є безпідставними. Крім цього вважав, що при наявності вчиненого нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не може одночасно стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

У поданій апеляційній скарзі ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вчинення 22.12.2009 року виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не призвело до зміни основного зобов`язання на забезпечувальне та не зумовлює подвійного стягнення у разі задоволення вимог про стягнення боргу. Вважає вирваним із тексту посилання п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають з кредитних відносин».

Покликається на те, що після направлення у жовтні 2009 року ОСОБА_1 досудової вимоги, до спливу 6 місяців між кредитором, позичальником та поручителем 26.04.2010 року були підписані додаткові угоди до кредитного договору та договору поруки, а в подальшому 20.06.2011 року та 28.10.2013 року підписано ще по дві такі угоди. Вважає, що підписуючи додаткові угоди, позичальник та поручитель підтвердили досягнення ними всіх викладених у договорах умов, а внесення платежів по кредиту до 1.10.2015 року свідчить про їх вільне волевиявлення та їх схвалення.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове-про задоволення позову в повному об`ємі та стягнення судових витрат.

У відзивах на апеляційну скаргу представник відповідачів-адвокат Кітовський В.Л. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить її відхилити.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 24 травня 2005 року АКБ ««Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», уклало із ОСОБА_1 кредитний договір № МL-600/091 ОАО/2005, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 100 000 дол. США на проведення ремонту нерухомого майна на строк до 24 травня 2011 року зі сплатою фіксованої процентної ставки 12% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № МL-600/091 ОАО/2005 від 24.05.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 24 травня 2005 року укладено договір поруки № СR-600/137ОАО/2005, згідно з яким поручитель зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором.

У подальшому, між названими сторонам укладалися додаткові договори про внесення змін до кредитного договору, договору поруки, згідно з якими, зокрема, змінювалась фіксована процентна ставка та плаваюча процентна ставка, строки повернення кредиту, затверджувався новий графік виплати заборгованості тощо.

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником,чи/та майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених у пункті 2.3.7 та статті 3 цього договору)або у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником,чи/та майновим поручителем умов договору іпотеки. При цьому виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 7 банківських днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати кредиту.

Відповідно до ст.1 Статуту ПАТ «ОТП Банк», він є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків АКБ «Райффайзенбанк Україна» (а.с.140-156)

Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 24 грудня 2010 року і нотаріально посвідченим договором відступлення прав вимоги б/н від 24 грудня 2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до статей 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором № МL-600/091 ОАО/2005 від 24 травня 2005, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами пункту 1.1 договору факторингу від 24 грудня 2010 року фактор (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») набув усі права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку №1 до даного договору, укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, перелік яких міститься у додатку №1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься у додатку №1 до даного договору, укладеними між клієнтом та боржниками/третіми особами.

Позивачем надано витяги додатків до договорів факторингу та купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 грудня 2010 року із зазначенням кредитного договору укладеного із ОСОБА_1 та договору поруки, укладеного із ОСОБА_2 за кредитним договором № МL-600/091 ОАО/2005 (а.с.30,112,139).

Отже, до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права щодо вимоги заборгованості за кредитним договором № МL-600/091 ОАО/2005 від 24.05.2005 року укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 та договором поруки № СR-600/137ОАО/2005 укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Твердження представника відповідачів щодо відсутності у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права звернення з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору, оскільки відсутня інформація про наявність у позивача, передбаченої постановою КМУ від 7.12.2016 року №913 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)" ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, зокрема, здійснення діяльності з надання послуг факторингу не ґрунтується на нормах закону.

Так, згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі фінансових установ, доступ до якого є загальнодоступним, вказане товариство виключено з державного реєстру фінансових установ та розпорядженням №2023 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.08.2015 року анульоване свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.

Таким чином встановлено, що на момент укладення договору факторингу 24.12.2010 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК №241 від 3.12.2009року та мало право здійснювати фінансові послуги як фінансова компанія, зокрема - надання факторингу, і згідно положень закону (ст. 1077 ЦК України) та умов договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржників Банку, ставши новим кредитором за кредитними договорами.

Дане право грошової вимоги до боржників не припинилось і не зникло у позивача навіть після виключення позивача з державного реєстру фінансових установ.

Також встановлено, що 24.05.2007 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № PML-600/216ОАО/2005 для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань по кредитному договору № МL-600/091 ОАО/2005.

22 грудня 2009 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. вчинено виконавчий напис, за реєстровим №635, яким звернуто стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним, площею 0,10 га, що знаходиться за тією ж адресою, для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у загальній сумі 42807,67 доларів США і 31735,2грн. (а.с.76)

11 лютого 2016 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження.

Щодо наявності у позивача права на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості при наявності виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на іпотечне майно, апеляційний суд виходить з наступного.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з`ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

У Єдиному реєстрі виконавчих проваджень по виконанню виконавчого напису нотаріуса від 22.12.2009 року міститься інформація про те, що державним виконавцем 11.02.2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Інформація щодо проведення інших дій виконавцем у даному реєстрі відсутня, а тому процес звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом не завершений, майно не реалізовано, борг за його рахунок не погашений.

При розгляді даної справи апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц).

За наведеного, позивач не позбавлений права у судовому порядку на захист свого порушеного права у інший передбачений договором та законом спосіб.

Апеляційний суд погоджується з доводами відповідачів про те, що вчиненням виконавчого напису банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Разом з тим встановлено, що 26 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005, за змістом якого сторони домовилися про внесення ряду змін та доповнень до нього.

В цей же день, між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений додатковий договір №1 до договору поруки №СR-600/137ОАО/2005, відповідно до якого сторони домовилися про внесення ряду змін та доповнень до нього та визначили, що на дату укладання цього додаткового договору розмір боргових зобов`язань, забезпечених порукою, становить 38208,56 доларів США.

Тобто, між ПАТ "ОТП Банк" та позичальником і між ПАТ "ОТП Банк" та поручителем в межах шестимісячного строку після вчинення виконавчого напису укладені окремі додаткові угоди, якими внесені зміни до умов, порядку, строків повернення кредиту, визначено розмір заборгованості по ньому тощо.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин узгодили умови, порядок та строки виконання боргових зобов`язань ОСОБА_1 за договором від 24.05.2005року, повторно врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, тому змінений виконавчим написом нотаріуса строк виконання основного зобов`язання не застосовується.

Пунктом 2.1.5.1 додаткового договору № 3 до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005 встановлено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу банку, в зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушень зобов`язань.

Таким чином, фактично зазначеним положенням додаткового договору від 26 квітня 2010 року № 3 запроваджено зміни у пункт 1.9.1 кредитного договору в частині умов про те, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги.

За наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що пунктом 2.1.5.1 додаткового договору від 26.04.2010 року № 3 змінено спосіб визначення початку перебігу строку виконання основного зобов`язання - з моменту направлення банком вимоги про погашення всієї суми боргу на момент настання невиконання позичальником боргових зобов`язань.

Щодо припинення поруки.

Верховний Суд України у постанові від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15 виклав правову позицію, відповідно до якої, з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України зробив висновок про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 4.1 договору поруки №СR-600/137ОАО/2005 від 24.05.2005 року порука діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором боржником та поручителем.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Проаналізувавши умови додаткового договору №3 від 26.04.2010 року до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005 від 24.05.2005 року та наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.9-11, 99-100), апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 банком був встановлений період, в якому він повинен був погашати нараховані відсотки, погашення ж тіла кредиту не було обов`язковим (не відбувалось). При цьому, повернення кредиту повинно було здійснюватись щомісячно - шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів у строки, розміри, що визначені Графіком платежів.

Встановлено, що у період з травня по вересень 2010 року включно, ОСОБА_1 щомісячно вносив платежі на виконання умов договору по 500 доларів США, в жовтні 2010 року сплатив 553,63 долара США.

Однак в листопаді 2010 року ним черговий платіж не внесений, тоді як в грудні 2010 року ним сплачено -300 доларів США, в січні 2011 року-300 доларів США, в червні 2011 року-1400 доларів США, в липні 2011 року - 400 доларів США тощо.

Станом на 20.06.2011 рік у ОСОБА_1 виникла заборгованість за відсотками у сумі 3 296,11 доларів США, що стверджується Додатком до Додаткової угоди №4 від 20.06.2011року до кредитного договору (а.с.15).

Враховуючи положення п. 2.1.5.1 Додаткового договору №3 від 26.04.2010 року, а також визначення поняття боргові зобов`язання, ПАТ «ОТП Банк» 26.12.2010 р. реалізував своє право щодо вручення Позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору й отримав вимогу Банку, в зв`язку з чим Позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 повинен був виконати боргові зобов`язання в повному розмірі до 26.01.2011 р. і з цієї дати у банку виникло право на підставі його п. 2.1.5.1 на дострокове стягнення усієї суми заборгованості, як з позичальника, так й із поручителя.

Однак, 20 червня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005, за змістом якого сторони домовилися про внесення ряду змін та доповнень до нього.

В цей же день, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 укладений додатковий договір №2 до договору поруки №СR-600/137ОАО/2005, відповідно до якого сторони домовилися про внесення ряду змін та доповнень до нього та визначили, що на дату укладання цього додаткового договору розмір боргових зобов`язань, забезпечених порукою, становить 41464,23 доларів США.

Тобто, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», позичальник та поручитель знову, в межах шестимісячного строку після настання строку дострокового стягнення усієї суми заборгованості уклали окремі додаткові угоди, якими врегулювали питання повернення коштів та визначили умови їх повернення.

Згідно Графіку платежів, який є невід`ємною частиною до зазначеного додаткового договору №4, в період з 20 червня 2010 року по 20.01.2012 року ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно вносити платежі у розмірі по 400 доларів США щомісячно, а з 20.02.2012 до 25.02.2020 року-по 664,24 долара США.

Пункт 2.1.5.1 Додатковим договором №3 від 26.04.2010 року частково викладено в іншій редакції, його доповнено переліком випадків при настанні яких банк має право на дострокове виконання боргових зобов`язань за своєю ініціативою, однак порядок та спосіб визначення початку перебігу строку виконання основного зобов`язання залишився незмінним.(а.с.12)

Із розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що 27.02.2012 року ОСОБА_1 сплачено 400,66 доларів США, хоча згідно графіку вказана сума повинна була бути сплачена до 20.02.2012 року, в подальшому з 20.03.2012 року позичальник погашав щомісячно кредит у меншій сумі, ніж передбачено графіком.

Враховуючи положення п. 2.1.5.1 Додаткового договору №4 від 20.06.2011 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 20.03.2012 року реалізував своє право щодо вручення Позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору й отримав вимогу кредитора, в зв`язку з чим Позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 повинен був виконати боргові зобов`язання в повному розмірі до 20.04.2012 р. і з цієї дати у банку виникло право на підставі його п. 2.1.5.1 на дострокове стягнення усієї суми заборгованості, як з позичальника, так й із поручителя.

Направлені позивачем 22.02.2018 року досудові вимоги відповідачам не мають правового значення та не змінюють початок перебігу строку дострокового виконання боргових зобов`язань, оскільки порядок і строк направлення такої вимоги регламентується п. 2.1.5.1 Додаткового договору №4 від 20.06.2011 року.

За наведеного, подання позову до поручителя ОСОБА_2 3 травня 2018 року відбулось поза межами шестимісячного строку чинності поруки, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя ОСОБА_2

Укладення 28.10.2013 року з ОСОБА_2 додаткового договору №2 до договору поруки від 24.05.2005року правового значення не має, оскільки він підписаний сторонами після припинення поруки.

Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту із позичальника, суд приходить до наступних висновків.

28 жовтня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005, за змістом якого сторони домовилися про внесення ряду змін та доповнень до нього. При цьому погодили, що з 28.10.2013 року та до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором процентна ставка буде використовуватись 0%, дата остаточного повернення кредиту визначена-28.02.2024 року.

Докази про те, що позичальник вносив кошти з дотриманням порядку, встановленого умовами кредитного договору та додаткової угоди до нього в матеріалах справи відсутні. Останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 внесений 1.10.2015 року у сумі 75,13 доларів США. Станом на 21.02.2018 року заборгованість по тілу кредиту становить 22 110,04 долара США. Позов поданий в межах строку позовної давності -3.05.2018 року.

Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з позичальника заборгованості по тілу кредиту у сумі 22 110,04 долара США.

Що стосується вимог про стягнення пені.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня ТОВ «ОТП Факторинг Україна» нарахована з 21.02.2017 року по 21.02.2018 року у сумі 629 134,09грн.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі в порядку, встановленому п. 2.1.5.1 додаткового договору №4 від 28 жовтня 2013 року, чим змінив на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, а також неустойки, а тому банк вже не може вимагати сплати пені з 21.02.2017 року по 21.02.2018 року на підставі умов договору, оскільки його строк змінився достроковим стягненням.

Таким чином у позові в частині стягнення пені слід відмовити за безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку та дійшов не обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Позов заявлено на суму 1 227 716,99 грн., задоволено апеляційним судом на 48,75% (598582,9х100:1227716,99). Судовий збір позивачем в загальній сумі сплачений у розмірі 46 039,38 грн., а тому він підлягає стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 22 444,20грн.(46039,38х48,75%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.514,530,549,553,554,559,610,611,1048,1050,1054 ЦК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року скасувати.

Позов до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість по тілу кредиту у сумі 22 110 (двадцять дві тисячі сто десять доларів 04 центи) США, яка утворилась станом на 21.02.2018 року по кредитному договору № МL-600/091 ОАО/2005від 24.05.2005 року та витрати по оплаті судового збору у сумі 22 444( двадцять дві тисячі чотириста сорок чотири)грн.20 коп.

В задоволенні решти вимог до ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору № МL-600/091 ОАО/2005від 24.05.2005 року відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», місце знаходження: 03618, м.Київ, вул. Фізкультури, 28 Д, ідентифікаційний код 36789421

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

Повне судове рішення складено 27 серпня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.